Справа № 216/6628/25
провадження 3/216/66/26

ПОСТАНОВА
іменем України

19 січня 2026 року місто Кривий Ріг

Суддя Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області: Цимбалістенко О.В. 
розглянувши матеріали, що надійшли з Полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, місце роботи не повідомив, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 
за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

І. Опис обставин, установлених під час розгляду справи.
10 серпня 2025 року о 00 год. 29 хв. у м. Кривий Ріг по вул. Старовокзальна, буд. 73А, ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Xiaomi Mi Electric Scooter, 3, СР30806/00002941», який приводиться в дію за допомогою електродвигуна потужністю 300Вт, з ознаками алкогольного сп`яніння. Огляд з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння проводився в установленому порядку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Драгер Alcotest 68 20ARHJ-0267, тест 1466. Результат огляду позитивний, становить 0,89 промыле. Зрезультатами огляду ОСОБА_1 згоден .
ІІ. Пояснення осіб, які беруть участь у справі про адміністративне правопорушення.
В судовому засіданні, яке відбулось 20 листопада 2025 року ОСОБА_1 з протоколом не погодився. Повідомив що рухався на електросамокаті друга. В судовому засіданні було оголошено перерву для надання часу ОСОБА_1 та його представнику Морозову Є.Є. надати технічний паспорт на електросамокат.
Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності,  ОСОБА_1 до початку судового засідання подав заяву про розгляд справи без участі. Просив суд закрити провадження у справі.
Адвокат Морозов Є.Є., який діє в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 до початку судового засідання подав клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.
Клопотання про закриття провадження у справі № 216/6628/25 обґрнтував наступним:
- в розумінні ПДР України особа, що керує транспортним засобом з електродвигуном потужністю до 3 кВт не може вважатися водієм, так як у такої особи відсутній обов`язок в отриманні посвідчення водія відповідної категорії, а також транспортний засіб з електродвигуном потужністю до 3 кВт не підпадає під жодну з категорій, що визначена у п.2.13 ПДР, та не може вважатися транспортним засобом, що віднесений до категорії А1. Черговим свідченням цьому є також той факт, що положення чинного законодавства України не передбачаюсь постановку на облік та реєстрацію (перереєстрацію) прав на такий об`єкт як «транспортний засіб» в сервісному центрі МВС;
- виходячи зі змісту відеозаписів та матеріалів справи взагалі неможливо зрозуміти, яким чином поліцейські визначили найменування транспортного засобу та потужність електродвигуна, так як жодних документів на вказаний транспортний засіб у ОСОБА_2 не було, в матеріалах справи не міститься, а їх витребування працівниками поліції при оформленні матеріалів та направленні їх до суду не здійснювалось;
- в матеріалах справи відсутні докази (покази свідків, відеозаписи з портативного відеореєстратора поліцейських) головної складової правопорушень, передбачених ч.1 ст. 130 КУпАП, - керування особою, що притягується до відповідальності, транспортним засобом у час, зазначений у протоколі про адміністративне правопорушення 10.08.2025 о 00 год. 29 хв. Наявний в матеріалах справи відеозапис начебто керування ОСОБА_2 транспортним засобом зроблено на власний мобільний телефон поліцейським, а не на боді-камеру поліцейських;
- як тільки поліцейські відпустили ОСОБА_2 , вони одразу вирушили за ним, узгоджуючи між собою як краще зафіксувати вчинення ним правопорушення, хоча формально жодних підстав зупиняти ОСОБА_2 в них не було, як і підстав, які б свідчили про порушення ним ПДР України, вказані обставини в сукупності свідчать про упереджене ставлення поліцейських до ОСОБА_2 та їх намагання будь-якими чином скласти протокол про адміністративне правопорушення на останнього з будь-якої надуманої причини;
- у поліцейських, якими складено протокол відносно ОСОБА_2 про адміністративне правопорушення, не було підстав вважати, що він перебував у стані алкогольного сп`яніння. Будь-якого візуального огляду на наявність ознак сп`яніння співробітниками поліції здійснено не було, вони не були особисто перелічені ОСОБА_2 ;
- поліцейські у порушення вищезазначених вимог Інструкції, не надали йому свідоцтво про державну реєстрацію спеціального технічного засобу Драгер та свідоцтво про його повірку;
- поліцейські ввели в оману ОСОБА_2 не роз`яснивши можливість позбавлення судом ОСОБА_2 право керування транспортним засобом, а зазначивши про те, що суд може обмежиться штрафом. Вказані обставини підтверджуються відеозаписом з нагрудної камери (відео реєстратора) №475619 запис с1ір-2 з позначенням дати - 10.08.2025 о 00- 46№;
- у направленні для проходження огляду на стан сп`яніння відсутній підпис ОСОБА_2 про отримання направлення на огляд. Відеозаписи також не містять інформації про вручення йому направлення для проходження огляду на стан сп`яніння, що свідчить про те, що у встановленому законом порядку його не направлено на проходження огляду на стан сп`яніння до закладу охорони здоров`я.
Прокурор у судове засідання 19 січня 2026 року не з`явився, викликався до суду належним чином.
Таким чином, судом було вжито передбачених законодавством України заходів щодо повідомлення прокурора про дату і місце розгляду справи та реалізації його права приймати участь у розгляді справи в суді.
У постанові Верховного Суду від 07.11.2022 у справі № 361/1017/20 зазначено, що здійснюючи судове тлумачення норми права, суд не повинен ухвалювати рішення, які б змінювали закон або суперечили йому, не повинен переходити межі своїх повноважень й не перетворюватися на творця права(див.: ухвала ЄСПЛ від 27 квітня 2004 року щодо прийнятності заяви № 65518/01 «Салов проти України»; рішення ЄСПЛ від 29 березня 2006 року у справі «Скордіно проти Італії»(№ 1), заява № 36813/97).
Оскільки, виходячи з положень ст. 250 КУпАП, участь прокурора в даній категорії справ не є обов`язковою, у суду відсутні процесуальні механізми зобов`язувати прокурора брати участь у розгляді справи та відкладати судове засідання у зв`язку з його неявкою.
Ураховуючи наведене та обов`язок суду розглянути справу про адміністративне правопорушення протягом встановлених законодавством строків, суд приходить до висновку щодо наявності підстав для розгляду справи за відсутності прокурора.
ІІІ. Нормативний акт, що передбачає відповідальність за адміністративне правопорушення.
Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001.
Пункт 1.3 Правил дорожнього руху передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Відповідно до вимог пункту 2.5. Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до вимог пункту 2.9.А Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
У пункті 1.9 Правил дорожнього руху встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції тягне за собою відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 130 КУпАП.
ІV. Оцінка суду.
Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, підтверджується:
- протоколом про адміністративне правопорушення від 10.08.2025 року серії ЕПР 1 № 418119, який відповідає вимогам ст. 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення, містить виклад суті вчиненого правопорушення та є джерелом доказової інформації про подію правопорушення та особу, яка його вчинила;
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, з результатами якого ОСОБА_1 згодний про що свідчить його підпис;
- роздруківкою тестування № 1466 з підписом ОСОБА_1 ;
- письмовими поясненнями ОСОБА_1 ;
- відеозаписом працівників поліції.
Щодо заперечень ОСОБА_1 та його адвоката Морозова Є.Є.
Щодо доказів керування транспортним засобом.
З дослідженого відеозапису «Video-2025-08-12-14-57-33» вбачається рух ОСОБА_1 «Xiaomi Mi Electric Scooter, 3, СР30806/00002941». Суд не приймає до уваги твердження адвоката про те, що рух транспортного засоба був зафіксований на телефон співробітника поліції, оскільки заперечень, щодо керування траспортним засобом ОСОБА_1 не висловлював жодного разу, протягом перегляду інших відеозаписів, які містяться на диску. 
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Долучені до матеріалів справи працівниками патрульної поліції відеозаписи відповідають критеріям визначеним ст. 251 КУпАП, отже суд визнає вказані докази належними та допустимими.
Щодо посилання захисника на те, що неможливо зрозуміти, яким чином поліцейські визначили найменування транспортного засобу та потужність електродвигуна, так як жодних документів на вказаний транспортний засіб у ОСОБА_2 не було, в матеріалах справи не міститься.
Первіривши матеріали дослідивши відеозаписи суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 було повідомлено потужність електродвигуна самокату в 300 Кв (відеозапис «Clip 1» о 00 год 31 хв. 26 сек. відеозапис «Clip 4» о 00 год 31 хв. 24 сек. ). Крім того співробітником поліції було оглянуто електросамокат та визначено марку «Xiaomi Mi» (відеозапис «Clip 2» о 00 год 55 хв. 46 сек. «Clip 2» о 00 год 57 хв. 06 сек.). Крім того співробітником поліції було встановлено електросамокат за допомогою штрихкоду » (відеозапис «Clip 3» о 00 год 59 хв. 45 сек.). Таким чином співробітником поліції було належним чином встановлено найменування електросамокату.
Крім того ОСОБА_1 та адвокату Морозову Є.Є. надавався час для надання технічного паспорту на електросамокат, проте ОСОБА_1 та ОСОБА_3 наданим часом не скористались та не надали жодного документу для встановлення технічних характеристик транспортного засобу.
Щодо твердження адвоката про те, що в розумінні ПДР України особа, що керує транспортним засобом з електродвигуном потужністю до 3 кВт не може вважатися водієм, так як у такої особи відсутній обов`язок в отриманні посвідчення водія відповідної категорії, а також транспортний засіб з електродвигуном потужністю до 3 кВт не підпадає під жодну з категорій, що визначена у п.2.13 ПДР, та не може вважатися транспортним засобом, що віднесений до категорії А1. Черговим свідченням цьому є також той факт, що положення чинного законодавства України не передбачаюсь постановку на облік та реєстрацію (перереєстрацію) прав на такий об`єкт як «транспортний засіб» в сервісному центрі МВС.
Суд ставиться критично до пояснень захисника та правопорушника стосовного того, що електросамокат «Xiaomi Mi Electric Scooter» не є транспортним засобом виходячи із наступного.
Відповідно до п. 1.10 Правил дорожнього руху водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.
Крім того, згідно з п. 1.10 Правил дорожнього руху механічний транспортний засіб - транспортний засіб, що приводиться в рух з допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт.
Цим же пунктом Правил дорожнього руху передбачено, що транспортний засіб це пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів.
Згідно змісту постанови Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі № 127/5920/22 якщо транспортний засіб приводився в рух за допомогою встановленого на ньому електричного двигуна; для кваліфікації діяльності, пов`язаної з таким використанням засобу, характеристика як механічного транспортного засобу з урахуванням потужності електродвигуна, встановленого на ньому, значення не має.
Отже, коли електросамокат служить для перевезення осіб, зокрема і самого водія чи його вантажу, він є повноправним учасником дорожнього руху та вважається транспортним засобом.
Крім того суд звертає увагу на те, що Закон України «Про деякі питання використання транспортних засобів, оснащених електричними двигунами, та внесення змін до деяких законів України щодо подолання паливної залежності і розвитку електрозарядної інфраструктури та електричних транспортних засобів» містить визначення електричний колісний транспортний засіб - дво- і більше колісний транспортний засіб, оснащений виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома) та системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка має технічні можливості заряджатися від зовнішнього джерела електричної енергії (ст. 1 Закону).
Також у вищезгаданому Законі наведено визначення низькошвидкісний легкий електричний транспортний засіб - колісний транспортний засіб, який оснащений та приводиться в рух виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома), системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка здатна заряджатися шляхом підключення до зовнішнього джерела електричної енергії, із двома, трьома або чотирма колесами, який має максимальну конструктивну швидкість, що є меншою або дорівнює 50 кілометрів на годину та більшою за 10 кілометрів на годину, та споряджену масу не більше ніж 600 кілограмів.
Отже, за змістом наведених норм законодавства України електоскутери, електросамокати, гіроскутери та інша подібна техніка цим Законом офіційно визнаються транспортними засобами.
За змістом Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 №340 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 №511) (далі - Положення) водій транспортного засобу, що має електродвигун, потужністю до 4 кВт повинен мати посвідчення водія категорії А1.
Згідно з ч. ч. 1, 2 п. 1 ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів. До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, особи, які рухаються в кріслах колісних, велосипедисти, погоничі тварин. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, ПДР України та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.
Таким чином, ОСОБА_1 є саме водієм, адже термін «водій» слід використовувати у розширеному значенні, яке прямо передбачене Конвенцією «Про дорожній рух», ратифікованою із застереженням і заявами Указом Президії ВР УРСР № 2614-VIII від 25.04.74.
Згідно з п. v ст. 1 цієї Конвенції водій (погонич) це будь-яка особа, яка керує транспортним засобом, автомобілем та тому подібне (включно з велосипедами) або веде за собою по дорогам худобу, стадо, упряжених чи в`ючних тварин.
Застосування такого, розширеного, підходу до визначення терміну «водій» є цілком виправданим, оскільки в протилежному випадку особи, які керують транспортними засобами мали б змогу ухилитись від відповідальності, встановленої законом.
Поняття «транспортний засіб», яке визначене у п. 1.10 Правил дорожнього руху не суперечить поняттям, визначеним у Законі України «Про деякі питання використання транспортних засобів, оснащених електричними двигунами, та внесення змін до деяких законів України щодо подолання паливної залежності і розвитку електрозарядної інфраструктури та електричних транспортних засобів».
Правилами дорожнього руху розмежовано поняття «транспортний засіб» та «механічний транспортний засіб» (п. 1.10 ПДР).
Як зазначалось судом вище, згідно Правил дорожнього руху «транспортний засіб» - пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів; «механічний транспортний засіб» - транспортний засіб, що приводиться в рух з допомогою двигуна.
Останній термін поширюється на трактори, самохідні машини та механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт.
З урахуванням того, що диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування будь-яким «транспортним засобом», а не тільки «механічним транспортним засобом».
При цьому чинне законодавство не містить вказівки на те, що пристрій визнається транспортним засобом лише в разі присвоєння пристрою номерного знаку чи за наявності посвідчення водія в особи, яка ним керує.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Закону України «Про правотворчу діяльність», закони України (в т.ч. Закон України «Про деякі питання використання транспортних засобів, оснащених електричними двигунами, та внесення змін до деяких законів України щодо подолання паливної залежності і розвитку електрозарядної інфраструктури та електричних транспортних засобів») в ієрархії нормативних актів мають вищу юридичну силу, ніж нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України (в т.ч. ПДР), а тому суд при визначенні поняття «транспортний засіб» у даному випадку враховує вимоги Закону України «Про деякі питання використання транспортних засобів, оснащених електричними двигунами, та внесення змін до деяких законів України щодо подолання паливної залежності і розвитку електрозарядної інфраструктури та електричних транспортних засобів».
У даному випадку не береться до уваги поняття «транспортного засобу», яке визначене у примітці до ст. 121 КУпАП, оскільки у цій нормі чітко визначено перелік правопорушень, яких стосується таке поняття (статтях 121-126, 127-1 - 128-1, частинах першій і другій статті 129, статтях 132-1, 133-1, 133-2, 139 і 140 КУпАП) і серед цих правопорушень відсутня ст. 130 КУпАП.
Таким чином, ОСОБА_1 є водієм транспортного засобу «Xiaomi Mi Electric Scooter» та відповідає за порушення норм ПДР та КУпАП на загальних підставах.
Щодо посилань адвоката на те, що співробітники поліції після того як відпустили  ОСОБА_2 , вони одразу вирушили за ним, узгоджуючи між собою як краще зафіксувати вчинення ним правопорушення, хоча формально жодних підстав зупиняти ОСОБА_2 в них не було, як і підстав, які б свідчили про порушення ним ПДР України, вказані обставини в сукупності свідчать про упереджене ставлення поліцейських до ОСОБА_2 та їх намагання будь-якими чином скласти протокол про адміністративне правопорушення на останнього з будь-якої надуманої причини.
Посилання сторони захисту на відсутність порушень Правил Дорожнього Руху з боку ОСОБА_1 та як наслідок відсутність законних підстав для зупинки транспортного засобу під її керуванням суд вважає безпідставними та до уваги не приймає з огляду на правовий аналіз норм Правил дорожнього руху, згідно з якими незгода водія з причинами зупинки, або його необізнаність про це, не нівелює його обов`язку на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан сп`яніння.
Неправомірна зупинка працівниками поліції транспортного засобу, за певних обставин, може бути підставою притягнення таких працівників до відповідальності. Проте, якщо при цьому з`ясувалось, що водій керував транспортним засобом з ознаками сп`яніння, то факт неправомірної зупинки його працівниками поліції, не звільняє водія від обов`язку виконання вимог п. 2.5. Правил дорожнього руху.
Правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний медичний огляд з метою встановлення стану наркотичного сп`яніння.
Водночас керування транспортним засобом водієм, який підозрюється в тому, що перебуває у стані наркотичного, алкогольного чи іншого сп`яніння, створює реальну небезпеку, яка може призвести до тяжких наслідків.
До того ж, наявність або відсутність інших порушень Правил Дорожнього Руху не входять до складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а відтак не підлягають доказуванню у даній справі.
Крім цього відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для охорони прав і свобод людини, запобігання загрозам публічній безпеці і порядку або припинення їх порушення також застосовує в межах своєї компетенції поліцейські превентивні заходи, до яких відповідно до ст. 31 цього Закону відноситься, зокрема перевірка документів та зупинка транспортного засобу, особливо під час дії комендатської години та встановлення спеціального режиму, Національна поліція,СБУ, ДФС, ДСНС, продовжують виконання свої завдань відповідно до призначення та специфіки своїх завдань. 
Водій ОСОБА_1 рухався в м. Кривому Розі о 00 год. 29 хв., тобто в період дії комендантської години, що є юридичною підставою для перевірки документів та зупинки автомобіля.
Окрім цього ОСОБА_1 було повідомлено, що рух під час комендатської години заборонено (відеозапис «Clip 4» о 00 год 32 хв. 28 сек.), а також повідомлено ОСОБА_1 про незрозумілі рухи під час керування «якось їдете вліво вправо» (відеозапис «Clip 1» о 00 год 29 хв. 45 сек.). ОСОБА_1 підтвердив факт керування під час комендатської години зазначивши, що затримався у друга та їде додому (відеозапис «Clip 0» о 00 год 27 хв. 16 сек.).
Щодо посилання захисника на те, що зі сторони працівників поліції вбачалось упереджене та не о`бєктивне ставлення до особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, суд зазначає.
З досліджених відеозаписів вбачається, що спілкування між співробітниками поліції та ОСОБА_1 ведеться у ввічливій та корректній формі. Непорозуміння на які посилається ОСОБА_3 не є обґрунтованою підставою для закриття провадження у справі.
Щодо наявності підстав для пред`явлення вимоги поліцейським про проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
Відповідно до п. п. 2, 4 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є наявність однієї чи декількох ознак стану, зокрема, алкогольного сп`ягніння запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
Отже, зазначеними положеннями чинного законодавства встановлено, що поліцейський уповноваженого підрозділу Національної поліції України, керуючись вищенаведеним переліком ознак алкогольного сп`яніння, самостійно визначає наявність чи відсутність підстав у особи для проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.
Суд зазначає, що вирішення наявності чи відсутності у водія ознак алкогольного сп`яніння відноситься до виключної компетенції поліцейського, який керуючись загальносуспільними нормами зовнішнього вигляду особи, яка не перебуває в алкогольному сп`яніння, на власний розсуд визначає наявність чи відсутність ознак алкогольного сп`яніння.
Під час спілкування ОСОБА_1 зі співробітниками поліції, ОСОБА_1 повідомив, що вживав алкогольні напої (відеозапис «Clip 1» о 00 год 29 хв. 45 сек.), а саме пиво (відеозапис «Clip 1» о 00год 30 хв. 03 сек.) в кількості двох банок (відеозапис «Clip 1» о 00 год 30 хв. 10 сек.). 
Як вбачається з дослідженого відеозапису працівником поліції виявлені ознаки алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 а саме: запах алкоголя з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, тремтіння пальців рук (відеозапис «Clip 1» о 00 год 34 хв. 13 сек.). Що спростовує твердження адвоката про те, що огляд ОСОБА_1 не проводився та не було виявлено ознаки сп`яніння.
Таким чином, провівши зовнішній огляд ОСОБА_1 та виявивши у нього ознаки алкогольного сп`яніння поліцейські правомірно запропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці та в закладі охорони здоров`я (відеозапис «Clip 1» о 00 год 33 хв. 58 сек.; 00 год. 34 хв. 52 сек.). 
Співробітниками поліції було роз`яснено ОСОБА_1 про наслідки відмови від проходження огляду (відеозапис «Clip 1» о 00 год 34 хв. 13 сек.). 
Щодо посилання адвоката не те, що поліцейські ввели в оману ОСОБА_2 не роз`яснивши можливість позбавлення судом ОСОБА_2 право керування транспортним засобом, а зазначивши про те, що суд може обмежиться штрафом. 
Вказане твердження адвоката спростовується відеозаписом з якого вбачається роз`яснення співробітником поліції санкції статті 130 КУпАП (відеозапис «Clip 5» о 00 год 45 хв. 50 сек.). Крім того співробітником поліції роз`яснено, що рішення приймає суддя, а не співробітник поліції (відеозапис «Clip 2» о 00 год 46 хв. 33 сек.; 00 год. 46 хв. 47 сек.; «Clip 1» 00 год. 35 хв. 12 сек.).
В подальшому ОСОБА_1 погодився пройти огляд на місці за допомогою газоаналізатору Драгер (відеозапис «Clip 1» о 00 год 35 хв. 21 сек.). ОСОБА_1 надано на огляд запакований мундштук (відеозапис «Clip 1» о 00 год 41 хв. 27 сек.). В подальшому проводиться тестування за допомогою газоаналізатора Драгер (відеозапис «Clip 1» о 00 год 42 хв. 15 сек.). Результат тестування 0,89% проміле (відеозапис «Clip 1» о 00 год 43 хв. 57 сек.).
Доводи захисника про те, що ОСОБА_1 не було надано сертифікат якості засобу вимірювальної техніки, суд до уваги не приймає, з огляду на таке.
Відповідно до пункту 5 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» поліцейський вимогу водія надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.
З дослідженого судом відеозапису з нагрудних камер поліцейських вбачається, що ОСОБА_1 сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки у поліцейських не вимагав, а отже підстави для надання співробітниками поліції свідоцтва не було.
В подальшому на питання співробітника поліції чи згодний ОСОБА_1 з результатами тестування чи останній бажає проїхати до лікаря нарколога (відеозапис «Clip 1» о 00 год 44 хв. 06 сек.), ОСОБА_1 відповіві, що згоден з результатами тестування.
Щодо посилань сторони захисту на невручення ОСОБА_1 направлення на проходження огляду.
Відповідно до розділу 2 п. 9 "Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції" з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.
Згідно дослідженого відеозапису ОСОБА_1 було запропоновано пройти медичний огляд у встановленому законом порядку, тобто в медичному закладі (відеозапис «Clip 1» о 00 год 44 хв. 06 сек., 00 год. 33 хв 58 сек.)та повідомлено, що відповідно до вимог закону, останній має пройти такий огляд в присутності працівника поліції. ОСОБА_1 погодився з результатами драгеру та не висловлював бажання пройти огляд в медичному закладі (відеозапис «Clip 1» о 00 год 44 хв. 11 сек.).
Відповідно до розділу 2 п.17 вищезазначеної інструкції зміст висновку щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння повідомляється оглянутій особі в присутності поліцейського, який її доставив, про що робиться запис у вищезазначеному висновку. 
З огляду на те, що направлення, форма якого є додатком № 1 до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735, складається з метою доставки особи, яка керувала транспортним засобом, до медичного закладу для проведення огляду на стан сп`яніння та проведення у ньому такого огляду, а ОСОБА_1 на пропозицію пройти такий огляд не виявляв свого бажання, у зв`язку з чим у працівників поліції не було підстав для вручення ОСОБА_1 такого направлення, а самостійне проходження огляду не допустиме з огляду на вищевикладене.
Щодо дотримання порядку складання протоколу про адміністративне правопорушення, оголошення та роз`яснення прав та обов`язків.
Відповідно до п.8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду. 
На дослідженому відеозаписі чітко та послідовно зафіксовано складання адміністративного протоколу, роз`яснено гр. ОСОБА_1 його права та обов`язки (відеозапис «Сlip 8» 02 год. 01 хв. 41 сек.), роз`яснено про відсторонення від керування (відеозапис «Сlip 6» 01 год. 01 хв. 31 сек.),, а також оголошено протокол (відеозапис «Сlip 8» 02 год. 02 хв. 33 сек.).
ОСОБА_1 добровільно підписав акт огляду на стан сп`яніння, результати тестування, а також складений протокол. Заперечень результатів тестування не висловив.
На переконання суду, надані докази на підтвердження винуватості ОСОБА_1 є належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного.
Досліджені та перевірені судом обставини поза розумним сумнівом свідчать про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки було зафіксовано рух транспортного засобу, факт руху ОСОБА_1 не заперечувався, працівником поліції виявлено ознаки алкогольного сп`яніння у водія, запропоновано пройти огляд на місці та медичний огляд в закладі, результа тестування за допогою газоаналізатора Драгер на стан сп`яніння складає 0,89 % проміле.
Вимоги ст. ст. 256, 266, 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395, поліцейськими при складанні протоколу про адміністративне правопорушення були дотримані.
Жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували невинуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суду не надано.
Жодних доказів про порушення законодавства працівниками поліції (висновок службового розслідування, рішення суду, тощо) суду надано не було. Внаслідок цього, у суду відсутні підстави сумніватися у законності дій працівників поліції.
З огляду на викладене суд вважає, що керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння є свідомим ігноруванням ОСОБА_1 Правил дорожнього руху, що свідчить про умисний характер вчиненого правопорушення, відповідно до ст. 10 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
За таких обставин, під час розгляду справи судом не встановлено обставин, які б свідчили про упередженість дій працівників поліції стосовно нього та порушень під час оформлення адміністративних матеріалів, які б ставили під сумнів його вину у вчиненні інкримінованого правопорушення.
Таким чином, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доведена у повному обсязі.
V. Накладення стягнення за адміністративне правопорушення.
Згідно зі ст. 23 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Відповідно до положень ст. 33 Кодексу України про адміністративні правопорушення стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису). Особливості накладення стягнення при розгляді справ без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-8 цього Кодексу.
При визначенні ОСОБА_1 адміністративного стягнення суд, керуючись вимогами ст. ст. 33-35 Кодексу України про адміністративні правопорушення, враховуючи характер вчиненого правопорушення та ступінь його суспільної небезпеки - дане правопорушення являється грубим порушенням правил дорожнього руху, є потенційно небезпечним для суспільства та становить реальну небезпеку учасникам дорожнього руху, загрожує їх життю, здоров`ю, тяжкість ймовірних наслідків, а також відомості про особу ОСОБА_1 , дійшов висновку, що достатнім для його виправлення та запобігання вчинення нових правопорушень буде призначення адміністративного стягнення у виді штрафу з одночасним позбавлення права керування транспортними засобами в межах санкції ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки саме такий вид адміністративного стягнення досягне мети, визначеної ст. 23 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
VІ. Інші питання, які вирішує суд при розгляді даної справи.
Положеннями ст. 40-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується судовий збір особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору встановлюється у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Вичерпний перелік осіб, які звільняються від сплати судового збору, міститься у ст. 5 вказаного Закону.
У матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні дані, які б підтверджували звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору, а відтак, з нього слід стягнути судовий збір за ухвалення постанови про накладення адміністративного стягнення.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 33, 35, 130, 251, 280, 283-285, 287, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
1. Визнати  ОСОБА_1  винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
2. Накласти на  ОСОБА_1  адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. 00 коп. з одночасним позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
3. Стягнути з  ОСОБА_1  судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп. на користь держави.
4. Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня винесення постанови шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
5. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Суддя         О.В.ЦИМБАЛІСТЕНКО