СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2026 року м. Харків Справа №917/1837/25 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Гребенюк Н.В., суддя Попков Д.О.
за участі секретаря судового засідання Гаркуші О.Л.
за участю представників сторін:
прокурора - Зливка К.О. (в залі суду) - службове посвідчення №072876 від 01.03.2023
1-го позивача  - не з`явився
2-го позивача - не з`явився
відповідача - Токаренко Х.О. (в залі суду) - ордер серія ВІ №1256016 від 30.12.2024, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ПТ №3661 від 27.06.2023

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" (вх.№2820П/3) на рішення Господарського суду Полтавської області від 08.12.2025
у справі №917/1837/25 (суддя Мацко О.С. ,повне рішення складено 08.12.2025)

за позовом Керівника Глобинської окружної прокуратури Полтавської області, Полтавська область, Кременчуцький район, м.Глобине,
в інтересах держави в особі:
1. Козельщинської селищної ради, Полтавська область, Кременчуцький район, с. Козельщина,
2.Державної екологічної інспекції Центрального округу, м.Полтава,
до Акціонерного товариства “Українська залізниця”, м.Київ, в особі Регіональної філії “Південна залізниця” Акціонерного товариство “Українська залізниця”, м. Харків,
про стягнення 802.969,63 грн

ВСТАНОВИВ:

Керівник Глобинської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Козельщинської селищної ради та Державної екологічної інспекції Центрального округу звернувся з позовом до Акціонерного товариства “Українська залізниця” в особі Регіональної філії “Південна залізниця” Акціонерного товариства “Українська залізниця” про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища в розмірі 802.969,63 грн враховуючи, що відповідач є постійним лісокористувачем земельної ділянки, на території якої внаслідок здійснених заходів перевірки дотримання екологічного законодавства було виявлено здійснення незаконної порубки дерев.
В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на те, що вина та протиправна поведінка відповідача, який є постійним лісокористувачем земельної ділянки, полягає у тому, що всупереч вимогам законодавства відповідач не виконав обов`язок щодо охорони і збереження лісового фонду, внаслідок чого відбулася незаконна рубка дерев невстановленими особами, чим спричинено шкоду державі, розрахунок розміру якої здійснено компетентною особою відповідно до Такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 №665. Крім того, розрахунок шкоди, спричиненої навколишньому природному середовищу в результаті незаконної порубки дерев, підтверджено висновком судової інженерно-екологічної експертизи від 30.06.2025, за яким розмір шкоди, завданий внаслідок незаконної порубки 41 сиро ростучого дерева становить 802.969,63 грн, та така шкода довкіллю в сукупності з матеріальними збитками кваліфікується як істотна. Під час розслідування кримінального провадження №12025170520000177 від 14.03.2025 осіб, які вчинили незаконну порубку дерев, не встановлено. Предметом даного позову є стягнення з відповідача шкоди, заподіяної державі внаслідок порушення вимог лісового та природоохоронного законодавства.
Рішенням Господарського суду Полтавської області від 08.12..2025 позов задоволено повністю. Присуджено до стягнення з Акціонерного товариства “Українська залізниця” в особі Регіональної філії “Південна залізниця” Акціонерного товариства “Українська залізниця” на користь Козельщинської селищної ради 802.969,63 грн шкоди, завданої навколишньому природному середовищу. Присуджено до стягнення з Акціонерного товариства “Українська залізниця” в особі Регіональної філії “Південна залізниця” Акціонерного товариства “Українська залізниця” на користь Офісу Генерального прокурора понесені витрати на сплату судового збору в сумі 9.635,64 грн.
Відповідач, Акціонерне товариство "Українська залізниця", звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 08.12.2025 у справі №917/1837/25 та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог заступника керівника Глобинської окружної прокуратури Полтавської області, що діє в інтересах держави в особі органів, уповноважених здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища у розмірі 802.969,63 грн – відмовити в повному обсязі. Також просить витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відшкодувати відповідачу у встановленому законом порядку.
Доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:
- суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального права, дійшовши висновку про наявність у діях відповідача протиправної бездіяльності без встановлення конкретних обов`язків щодо охорони лісових насаджень та без з`ясування, які саме заходи відповідач мав вжити для запобігання незаконній порубці;
- господарський суд необґрунтовано визнав доведеними наявність причинного зв`язку між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою, не встановивши, яким чином невчинення конкретних дій відповідачем спричинило настання шкоди;
- судом не враховано, що нормативне регулювання обов`язку постійного лісокористувача щодо здійснення комплексу заходів із охорони лісу є загальним та не містить визначеного переліку конкретних дій, невиконання яких могло б свідчити про протиправну бездіяльність;
- суд першої інстанції не надав належної оцінки обставинам самостійного виявлення відповідачем факту незаконної порубки та повідомлення правоохоронних органів;
- господарський суд не дослідив належним чином питання особи, якій заподіяно шкоду, з огляду на правовий статус захисних лісонасаджень у смузі відведення залізничного транспорту;
- висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи та зроблені без повного дослідження доказів, що, на думку скаржника, свідчить про порушення норм процесуального права.
Відповідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.12.2025 сформовано склад колегії суддів Східного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Гребенюк Н.В., суддя Попков Д.О.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 29.12.2026 витребувано матеріали справи №917/1837/25 з Господарського суду Полтавської області. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги АТ "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Полтавської області від 08.12.2025 у справі № 917/1837/25 до надходження матеріалів справи.
12.01.2026 на адресу Східного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №917/1837/25.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 19.01.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ "Українська залізниця"; встановлено строк до 03.02.2026 (включно) для учасників справи для подання відзиву на апеляційну скаргу до канцелярії суду разом з доказами його (доданих до нього документів) надсилання іншим учасникам справи в порядку ч.2 ст.263 ГПК України; запропоновано учасникам справи до 03.02.2026 (включно) надати до суду заяви, клопотання та заперечення (у разі наявності), з доказами надсилання їх копії та доданих до них документів інших учасникам справи в порядку ч.4 ст.262 ГПК України; призначено справу до розгляду на 09.02.2026. Явку учасників справи визнано не обов`язковою.
23.01.2026 через електронну систему “Електронний суд” на адресу Східного апеляційного господарського суду від Керівника Глобинської окружної прокуратури Полтавської області надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому прокурор просить у задоволенні апеляційної скарги АК “Укрзалізниця” на рішення відмовити, а рішення суду першої інстанції у справі №917/1837/25 залишити без змін.
Правова позиція прокурора ґрунтується на тому, що відповідач як постійний лісокористувач відповідно до вимог цивільного, лісового та природоохоронного законодавства зобов`язаний забезпечувати охорону і збереження лісових насаджень на наданій йому території, у тому числі від незаконних рубок. Прокурор виходить із того, що встановлений факт самовільної порубки дерев на земельній ділянці, яка перебуває у постійному користуванні відповідача, свідчить про неналежне виконання ним покладених законом обов`язків, що утворює підстави для цивільно-правової відповідальності за правилами статті 1166 Цивільного кодексу України. При цьому шкода, заподіяна довкіллю, має публічно-правовий характер і підлягає відшкодуванню у повному обсязі незалежно від встановлення конкретних осіб, які безпосередньо здійснили незаконну рубку, оскільки визначальним є порушення лісокористувачем обов`язку із забезпечення належної охорони лісу. На підтвердження наявності такого обов`язку прокурор посилається як на положення Лісового кодексу України, так і на внутрішні нормативні акти відповідача, що передбачають здійснення заходів із охорони захисних лісонасаджень, а також наголошує на відсутності доказів вжиття відповідачем належних заходів для запобігання незаконній порубці.
06.02.2026 через електронну систему “Електронний суд” на адресу Східного апеляційного господарського суду від Козельщинської селищної ради також надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому 1-й позивач, посилаючись на матеріали справи, досліджені судом першої інстанції, просить апеляційний суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги АТ «Українська залізниця» на рішення Господарського суду Полтавської області від 08.12.2025 у справі №917/1837/25 у повному обсязі та залишити зазначене рішення без змін. Крім того, просить здійснити розгляд справи без участі представника Козельщинської селищної ради.
Враховуючи, що Козельщинська селищна рада подала до суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, а Державна екологічна інспекція Центрального округу не забезпечила участь свого представника, попри вжиті судом заходи, та що участь зазначених учасників у судовому засіданні не є обов`язковою і не перешкоджає всебічному і повному розгляду апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами, колегія суддів здійснює апеляційний перегляд справи за відсутності їх представників.
В судовому засіданні 09.02.2026 приймають участь представник відповідача — Токаренко Х.О., яка підтримала вимоги апеляційної скарги, просить рішення Господарського суду Полтавської області від 08.12.2025 у справі №917/1837/25 скасувати та відмовити у задоволенні позову, прокурор — Зливка К.О., яка підтримала відзив на апеляційну скаргу, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення господарського суду - без змін.
Судова колегія зауважує, що в матеріалах справи наявні процесуальні документи сторін, в яких останні висловили свою правову позицію, а також інші документи, необхідні для прийняття обґрунтованого рішення зі спору.
У ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч.1 ст.273 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до ч.1 ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи в суді першої інстанції - у відповідності до приписів ч.1 ст.210 Господарського процесуального кодексу України, а також з урахуванням положень ч.2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.
Заслухавши в судовому засіданні доповідь судді-доповідача та представників присутніх сторін, розглянувши матеріали справи, доводи в обґрунтування апеляційної скарги, в межах вимог, передбачених ст.269 ГПК України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.
Як встановлено судом першої інстанції, бригадиром Ліщинівської виробничої дільниці ВП «Лубенська дистанція захисних лісонасаджень» Журавлем Г.І. було виявлено незаконну рубку 41 дерева різної породи та різних діаметрів у виділі 135-137 площею 3,84 га, на 214 км ПК 1-2 лівої сторони дільниці Полтава-Кременчук захисних лісонасаджень, про що подана заява про злочин від 17.03.2025.
Відповідно до відомості обчислення розміру шкоди, заподіяною незаконною рубкою дерев, доданою до вказаної вище заяви про злочин, загальний розмір шкоди складає 802.969,75 грн, який обчислений згідно Додатку 1 до Постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 року №665 із застосуванням щорічної індексації.
На підставі вказаної заяви, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 246 КК України, було розпочате кримінальне провадження № 12025170520000177 від 14.3.2025. Під час досудового розслідування вказаного кримінального провадження, проведено огляд місця події, а саме лісополоси захисних лісонасаджень АТ «Укрзалізниця», в ході якого підтверджено вищенаведене.
Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/111-25/39912-ФХЕД за результатами проведення судової інженерно-екологічної експертизи від 30.06.2025, розмір шкоди, спричинений внаслідок незаконної порубки 41 сиро ростучого дерева становить 802.969,63 грн, та така шкода кваліфікована як істотна.
Крім того, 21.07.2025 Державною екологічною інспекцією Центрального округу, на виконання постанови про залучення спеціаліста у кримінальному провадженні було здійснено розрахунок завданої шкоди (збитку), загальна сума якої складає 802.969,75 грн.
За даними листа Регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Українська залізниця» №НГ-41/501н від 10.06.2025, наданого на запит окружної прокуратури, за земельною ділянкою на 214 км ПК1-2 перегону «Кобеляки-Ганнівка» дільниці Полтава-Кременчук, розташованою на території Оленівської сільської ради Козельщинського району Полтавської області, зареєстрований кадастровий номер 5322083700:00:001:0100.
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №431909620 від 18.06.2025, земельна ділянка з цим кадастровим номером має реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 701731253220 розташована у Полтавській області, Козельщинський район, Оленівська селищна рада, та знаходиться у постійному користуванні ПАТ «Українська залізниця».
Вказане підтверджується також копією державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-ПЛ №000956 від 22.01.2004, виданого Південній залізниці, відповідно до змісту якого земельна ділянка площею 232,53 га, розташована на території Рибалківської, Лутовинівської, Оленівської, Козельщинської сільських рад та Новогалещинської селищної ради, надана у постійне користування для експлуатації та обслуговування залізничного транспорту. Отже, постійним користувачем земельної ділянки, на якій було здійснено незаконну порубку дерев, є АТ «Українська залізниця».
Відповідно до листа виконавчого комітету Козельщинської селищної ради №02-13/1038 від 11.06.2025, виконавчий комітет не надавав дозволів та не погоджував відповідних документів щодо зрізу дерев на земельних ділянках, що розташовані на території Козельщинської селищної територіальної громади та перебувають в постійному користуванні регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Українська залізниця».
З матеріалів справи встановлено, що відповідно до статті 2 Закону України «Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» та загальних положень Статуту Акціонерного товариства «Українська залізниця», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 №735 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 20.10.2021 №1094), АТ «Українська залізниця» є правонаступником усіх прав і обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту.
Під час розгляду справи встановлено та відповідачем не заперечувалося, що земельна ділянка, на якій виявлено незаконну порубку дерев, перебуває у його постійному користуванні.
Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань регіональна філія «Південна залізниця» є відокремленим підрозділом Акціонерного товариства «Українська залізниця». У структурі цієї філії функціонує виробничий підрозділ «Лубенська дистанція захисних лісонасаджень», діяльність якого регламентується Положенням, затвердженим наказом регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Українська залізниця» від 06.02.2023 №70/Н. Відповідно до пунктів 2.1 та 2.3 зазначеного Положення основними завданнями підрозділу є організація та виконання робіт зі створення й утримання захисних лісонасаджень у межах землекористування товариства, а також організація їх охорони та захисту шляхом здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження насаджень, зокрема від незаконних рубок. Пунктами 3.1 та 3.11 Положення передбачено, що до функцій підрозділу належить забезпечення охорони захисних лісонасаджень від пожеж, незаконних рубок, шкідників, хвороб та інших шкідливих впливів із дотриманням вимог природоохоронного законодавства.
Матеріалами кримінального провадження №12025170520000177 від 14.03.2025, розпочатого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 246 Кримінального кодексу України, підтверджується, що на час здійснення досудового розслідування осіб, причетних до незаконної порубки дерев на спірній земельній ділянці, встановлено не було.
За таких обставин шкода, заподіяна лісовим насадженням, залишалася невідшкодованою, що зумовило необхідність представництва прокурором інтересів держави та звернення до господарського суду з позовом про її стягнення.
Господарський суд, задовольняючи позовні вимоги, мотивував своє рішення тим, що відповідач як постійний лісокористувач зобов`язаний забезпечувати охорону та збереження лісових насаджень на наданій йому земельній ділянці, у тому числі від незаконних рубок. Суд встановив факт самовільної порубки дерев невстановленими особами, що підтверджується матеріалами кримінального провадження, розрахунком збитків та висновком судової експертизи, і дійшов висновку про заподіяння державі шкоди. Застосувавши положення статті 1166 Цивільного кодексу України у системному зв`язку з нормами лісового та природоохоронного законодавства, суд виходив із наявності усіх елементів цивільного правопорушення — шкоди, протиправної бездіяльності, причинного зв`язку та вини — і зазначив, що відповідач не довів відсутності своєї вини у незабезпеченні належної охорони лісу. Крім того, суд визнав наявність підстав для представництва прокурором інтересів держави у цій справі, у зв`язку з чим дійшов висновку про обґрунтованість заявлених вимог та необхідність стягнення з відповідача суми заподіяної шкоди.
Колегія суддів дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги виходячи з наступного.
Досліджуючи наявність підстав для представництва прокурором інтересів держави у відповідній частині колегія суддів враховує таке.
Статтею 1 Закону України ,,Про прокуратуру’’ визначено, що прокуратура України здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема, загальних інтересів суспільства та держави.
Відповідно до ч.3– 5 ст.53 Господарського процесуального кодексу України прокурор у визначених законом випадках звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також подає апеляційні та інші процесуальні скарги. Прокурор, звертаючись до суду в інтересах держави, зобов`язаний обґрунтувати порушення таких інтересів, необхідність їх захисту та зазначити орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, який у разі відкриття провадження набуває статусу позивача.
Згідно з ч.3 ст.23 Закону України ,,Про прокуратуру’’ прокурор здійснює представництво інтересів держави у суді у разі порушення або загрози порушення таких інтересів, якщо їх захист не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган чи у разі відсутності такого органу. Наявність цих підстав підлягає обґрунтуванню прокурором і перевірці судом.
Представництво прокурора має субсидіарний характер і спрямоване на забезпечення судового захисту державних інтересів у випадках, коли компетентний орган фактично самоусувається від виконання відповідних повноважень.
Верховний Суд у постанові від 25.04.2018 у справі №806/1000/17 зазначив, що поняття ,,інтереси держави’’ є оціночним, а їх наявність у кожному конкретному випадку підлягає самостійній оцінці суду, виходячи з характеру порушення та необхідності захисту публічно значущих інтересів.
Частинами 4 та 7 ст.23 Закону України ,,Про прокуратуру’’ встановлено обов`язок прокурора до звернення до суду повідомити компетентний орган про виявлене порушення та надати можливість самостійно вжити заходів захисту. Невжиття таким органом заходів судового захисту протягом розумного строку після отримання відповідного повідомлення свідчить про його бездіяльність.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 роз`яснила, що неподання компетентним органом позову за наявності підстав для звернення до суду є підтвердженням неналежного виконання ним своїх повноважень та створює законні підстави для здійснення прокурором представництва інтересів держави.
Отже, для підтвердження підстав представництва прокурора суд повинен встановити наявність порушеного державного інтересу, визначити компетентний орган, уповноважений на його захист, та оцінити, чи вжив він належних заходів для самостійного звернення до суду.
Колегія суддів зазначає, що прокурор звернувся до суду в інтересах держави в особі органів, уповноважених здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Із системного аналізу природоохоронного законодавства вбачається, що повноваження щодо здійснення державного нагляду у сфері охорони лісів, обчислення шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, та пред`явлення вимог про її відшкодування покладені на Державну екологічну інспекцію, яка у даних правовідносинах реалізується через Державну екологічну інспекцію Центрального округу.
Водночас органи місцевого самоврядування відповідно до законодавства здійснюють контроль за додержанням вимог природоохоронного законодавства та є розпорядниками коштів місцевого фонду охорони навколишнього природного середовища.
Матеріалами справи встановлено, що незаконна рубка дерев відбулася в адміністративних межах Козельщинської територіальної громади, у зв`язку з чим шкода, заподіяна довкіллю, підлягає зарахуванню до відповідного місцевого фонду охорони навколишнього природного середовища.
Таким чином, Державна екологічна інспекція Центрального округу та Козельщинська селищна рада є належними суб`єктами владних повноважень, уповноваженими державою здійснювати захист інтересів у спірних правовідносинах, що обґрунтовує звернення прокурора до суду саме в їх інтересах.
Колегія суддів зазначає, що предметом спору є відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу внаслідок незаконної рубки лісу, що безпосередньо стосується забезпечення екологічної безпеки та охорони природних ресурсів як об`єкта права власності Українського народу.
Верховний Суд у постанові від 06.07.2021 у справі №922/3025/20 наголосив, що обов`язок держави забезпечувати екологічну безпеку формує прямий державний інтерес у належному застосуванні природоохоронного законодавства.
Із системного аналізу законодавства вбачається, що повноваження щодо контролю у сфері охорони лісів та пред`явлення вимог про відшкодування шкоди покладені на Державну екологічну інспекцію, а захист інтересів територіальної громади — на відповідний орган місцевого самоврядування.
Матеріалами справи встановлено, що прокурором у порядку ст.23 Закону України ,,Про прокуратуру’’ вжито заходів щодо з`ясування належного здійснення цими органами своїх повноважень, а саме:
1) листом від 22.07.2025 №50/1-3186 ВИХ-25 прокурор повідомив Державну екологічну інспекцію Центрального округу та Козельщинську селищну раду про виявлене порушення та необхідність звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди;
2) Державна екологічна інспекція листом від 29.07.2025 №06-08/4194 повідомила про невжиття позовних заходів та звернулася до прокурора з проханням здійснити представництво інтересів держави;
3) Козельщинська селищна рада листом від 29.07.2025 №02-13/1304 підтвердила, що заходів судового захисту не вживала, та також просила прокурора реалізувати представницькі повноваження;
4) листом від 24.09.2025 прокурор повідомив зазначені органи про намір звернення до суду в інтересах держави.
Незважаючи на обізнаність про факт порушення, уповноважені органи самостійно до суду не звернулися, що свідчить про неналежне здійснення ними повноважень із захисту інтересів держави.
Такий підхід узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, відповідно до якої неподання компетентним органом позову за наявності підстав свідчить про його бездіяльність та створює підстави для представництва прокурором інтересів держави.
За наведених обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у прокурора законних підстав для звернення до суду з цим позовом.
Стосовно позовних вимог, то колегія суддів вважає їх обгрунтованими з огляду на наступне.
У даній справі предметом спору є вимога про стягнення шкоди, заподіяної державі внаслідок незаконної рубки дерев на ділянці, що перебуває у сфері відповідальності відповідача, як порушення вимог природоохоронного законодавства.
З огляду на характер спірних правовідносин та доводи апеляційної скарги, предметом доказування у цій справі є:
- факт заподіяння шкоди довкіллю внаслідок незаконної рубки дерев;
- належність спірної ділянки до сфери охорони та відповідальності відповідача і виконання ним обов`язків із забезпечення збереження лісових насаджень;
- наявність правових підстав для покладення на відповідача цивільно-правової відповідальності відповідно до ст.1166 Цивільного кодексу України, включаючи встановлення протиправності поведінки, причинного зв`язку та вини;
- правильність визначення розміру заподіяної шкоди.
Саме в межах перевірки зазначених обставин апеляційний суд оцінює правильність висновків суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги.
Відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок порушення вимог природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є позадоговірною шкодою та регулюється нормами деліктної відповідальності.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені ст.1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам або майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа звільняється від відшкодування шкоди, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Відповідно до ст.22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування; збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням майна, а також витрати, необхідні для відновлення порушеного права.
Для застосування такого способу захисту, як відшкодування шкоди, необхідною є наявність сукупності елементів цивільного правопорушення: протиправної поведінки заподіювача шкоди, настання шкоди, причинного зв`язку між такою поведінкою і шкодою та вини.
У деліктних правовідносинах обов`язок доведення факту заподіяння шкоди, протиправності поведінки та причинного зв`язку покладається на позивача, тоді як відповідач повинен довести відсутність своєї вини. Таким чином, вирішуючи спір про відшкодування шкоди, заподіяної довкіллю, суд виходить із презумпції вини заподіювача шкоди.
Аналогічні правові висновки щодо застосування деліктної відповідальності та розподілу обов`язку доказування викладені у постановах Верховного Суду від 17.03.2020 у справі №912/823/18, від 18.12.2020 у справі №922/3414/19, від 03.11.2021 у справі №922/1705/20 та від 02.06.2022 у справі №920/821/18.
Спірні правовідносини у даній справі регулюються положеннями Закону України ,,Про охорону навколишнього природного середовища’’ і Лісового кодексу України як спеціального акта, що визначає правовий режим використання та охорони лісових ресурсів.
Закон України ,,Про охорону навколишнього природного середовища’’ встановлює загальні принципи екологічної безпеки, обов`язок відшкодування шкоди, заподіяної довкіллю, та правові наслідки порушення природоохоронного законодавства.
Лісовий кодекс України конкретизує ці положення у сфері лісових правовідносин, визначаючи статус лісокористувачів, їх обов`язки щодо охорони та збереження лісових насаджень, а також відповідальність за порушення правил ведення лісового господарства.
Відповідно до ч.1 ст.68 Закону України ,,Про охорону навколишнього природного середовища’’ порушення вимог природоохоронного законодавства тягне дисциплінарну, адміністративну, цивільну або кримінальну відповідальність. Частиною 4 цієї статті передбачено обов`язок підприємств, установ, організацій та громадян відшкодовувати шкоду, заподіяну внаслідок такого порушення.
Згідно з ч.1 ст.69 зазначеного Закону шкода, заподіяна довкіллю, підлягає компенсації у повному обсязі.
Таким чином, екологічне законодавство встановлює імперативний обов`язок відшкодування шкоди як правовий наслідок порушення вимог щодо охорони природних ресурсів.
Лісовий кодекс України визначає, що право користування лісами здійснюється у формі постійного або тимчасового користування (ст.16, 17, 19). На постійних лісокористувачів покладено обов`язок забезпечувати охорону, захист і збереження лісових насаджень.
Відповідно до ст.63 Лісового кодексу України ведення лісового господарства включає комплекс заходів із охорони та захисту лісів, а п.5 ч.1 ст.64 цього Кодексу прямо зобов`язує здійснювати охорону лісів від незаконних рубок.
Частина 1 ст.86 Лісового кодексу України передбачає, що організація охорони лісів полягає у здійсненні системних заходів, спрямованих на запобігання незаконному пошкодженню лісових насаджень.
За змістом п.5 ч.2 ст.105 Лісового кодексу України відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у недотриманні вимог щодо ведення лісового господарства. Стаття 107 Лісового кодексу України встановлює обов`язок відшкодувати шкоду, заподіяну лісу внаслідок такого порушення.
Отже, невиконання або неналежне виконання постійним лісокористувачем обов`язків із забезпечення охорони лісу є підставою для покладення на нього цивільно-правової відповідальності.
Верховний Суд неодноразово зазначав, що відповідальність постійного лісокористувача настає незалежно від того, ким безпосередньо здійснено незаконну рубку, якщо така рубка стала можливою внаслідок неналежної охорони лісу. Такий підхід викладено, зокрема, у постановах об`єднаної палати КГС ВС від 09.08.2018 у справі №909/976/17 та у постановах Верховного Суду від 20.08.2018 у справі №920/1293/16, від 23.08.2018 у справі №917/1261/17, від 19.09.2018 у справі №925/382/17.
Верховний Суд також звернув увагу, що для покладення відповідальності необхідним є встановлення факту порушення правил лісокористування, зокрема допущення незаконної рубки на підвідомчій ділянці (постанова від 18.05.2023 у справі №914/669/22, постанова від 28.09.2023 у справі №927/32/23).
Перевіряючи доведеність факту заподіяння шкоди довкіллю, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції встановлено, що у виділах 135– 137 площею 3,84 га на 214 км ПК 1– 2 лівої сторони колії дільниці Полтава–Кременчук захисних лісонасаджень виробничого підрозділу ,,Лубенська дистанція захисних лісонасаджень’’ регіональної філії ,,Південна залізниця’’ АТ ,,Українська залізниця’’ виявлено незаконну порубку 41 сироростучого дерева різних порід та діаметрів.
Зазначені обставини підтверджуються матеріалами кримінального провадження №12025170520000177 від 14.03.2025, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками правопорушення, передбаченого ч.4 ст.246 КК України.
Розмір заподіяної шкоди встановлено висновком експерта № СЕ-19/111-25/39912-ФХЕД за результатами судової інженерно-екологічної експертизи від 30.06.2025, відповідно до якого шкода, спричинена незаконною рубкою, становить 802.969,63 грн та кваліфікується як істотна. Аналогічний розрахунок здійснено Державною екологічною інспекцією Центрального округу 21.07.2025 на виконання постанови про залучення спеціаліста у кримінальному провадженні.
Матеріали справи також містять лист регіональної філії ,,Південна залізниця’’ АТ ,,Українська залізниця’’ № НГ-41/501н від 10.06.2025, згідно з яким земельна ділянка на 214 км ПК 1– 2 перегону ,,Кобеляки–Ганнівка’’ дільниці Полтава–Кременчук, де виявлено незаконну рубку, має кадастровий номер 5322083700:00:001:0100 та перебуває у постійному користуванні відповідача.
Вказані документи були досліджені судом першої інстанції та належним чином оцінені. Відповідачем не подано доказів, які б спростовували факт незаконної рубки або правильність визначення розміру заподіяної шкоди.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність факту заподіяння шкоди довкіллю.
Перевіряючи доведеність протиправності поведінки відповідача, колегія суддів виходить з того, що матеріалами справи підтверджено, що земельна ділянка захисних лісонасаджень на де виявлено незаконну рубку дерев, перебуває у постійному користуванні відповідача.
Відповідно до Інструкції з улаштування та утримання колії залізниць України, затвердженої наказом Укрзалізниці від 01.03.2012 №072-Ц, до поточного утримання захисних лісонасаджень віднесено, зокрема, роботи з їх охорони від самовільних рубок і пожеж. Охорону та ведення захисного господарства здійснюють спеціалізовані лісогосподарські підрозділи дистанцій захисних лісонасаджень (п. 2.11.3 Інструкції).
Зазначені вимоги конкретизовані у Положенні про виробничий підрозділ ,,Лубенська дистанція захисних лісонасаджень'', затвердженому наказом регіональної філії ,,Південна залізниця'' АТ ,,Українська залізниця'' від 06.02.2023 № 70/Н.
Згідно з пунктами 2.1 та 2.3 Положення до основних завдань цього підрозділу належать організація та виконання робіт щодо утримання захисних лісонасаджень у межах землекористування товариства, а також забезпечення їх охорони шляхом здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження насаджень, зокрема від незаконних рубок.
Відповідно до пунктів 3.1 та 3.11 зазначеного Положення підрозділ зобов`язаний забезпечувати охорону лісонасаджень від незаконних рубок, пошкоджень та іншого шкідливого впливу, а також дотримання вимог природоохоронного законодавства.
Попри наявність цих нормативно встановлених обов`язків, матеріалами справи підтверджено факт незаконної рубки 41 дерева на підвідомчій відповідачу території, що свідчить про неналежну організацію охорони лісонасаджень.
Сам по собі факт подання заяви про злочин після виявлення порушення не підтверджує виконання відповідачем превентивного обов`язку із забезпечення збереження лісу та не спростовує наявності протиправної бездіяльності.
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач, як постійний лісокористувач та суб`єкт спеціального господарського управління захисними насадженнями, не забезпечив виконання встановлених нормативними актами заходів охорони, що утворює склад протиправної бездіяльності як елемент цивільного правопорушення.
Незаконна порубка 41 дерева була виявлена саме в межах підвідомчої відповідачу території, що підтверджується матеріалами кримінального провадження №12025170520000177 від 14.03.2025 та матеріалами обстеження. Такі обставини свідчать, що відповідач не забезпечив належної організації охорони лісових насаджень і не вжив ефективних заходів для запобігання порушенню.
Посилання відповідача на фіксацію правопорушення та звернення до правоохоронних органів після його виявлення не підтверджують належного виконання покладених на нього обов`язків, оскільки такі дії є реагуванням на вже допущене порушення і не свідчать про забезпечення превентивної охорони лісу.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність протиправної бездіяльності відповідача.
Перевіряючи наявність причинного зв`язку між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою, колегія суддів виходить того, що на дільниці Полтава–Кременчук захисних лісонасаджень, які перебувають у постійному користуванні відповідача, саме він зобов`язаний забезпечувати організацію охорони та збереження лісових насаджень.
Наявність незаконної рубки на підвідомчій відповідачу ділянці свідчить, що встановлені обов`язки щодо превентивної охорони лісу виконані неналежним чином, внаслідок чого стало можливим знищення дерев третіми особами та заподіяння державі шкоди, розмір якої підтверджено матеріалами справи.
Таким чином, неналежне виконання відповідачем обов`язків із забезпечення охорони захисних лісонасаджень створило умови для незаконної рубки, що перебуває у прямому причинному зв`язку із заподіяними збитками.
Порушення встановлених вимог щодо ведення лісового господарства у сфері охорони та захисту лісів є підставою для покладення на постійного лісокористувача цивільно-правової відповідальності. При цьому визначальним є не встановлення особи, яка безпосередньо здійснила незаконну рубку, а факт невиконання лісокористувачем покладених на нього обов`язків із забезпечення охорони лісу. Саме така бездіяльність перебуває у причинному зв`язку із заподіяною шкодою.
Відповідачем не доведено наявності обставин, які б переривали або виключали цей причинний зв`язок, зокрема підтвердження вжиття всіх необхідних і достатніх заходів для запобігання незаконній рубці.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність причинного зв`язку між бездіяльністю відповідача та заподіяною шкодою.
Питання вини відповідача у заподіянні шкоди оцінюється колегією суддів з урахуванням того, що у деліктних правовідносинах саме на особу, щодо якої заявлено вимогу, покладається обов`язок довести відсутність своєї вини.
Як встановлено матеріалами справи, відповідач, будучи постійним користувачем захисних лісонасаджень, мав забезпечувати їх належну охорону та вживати заходів для запобігання незаконним рубкам. Сам факт знищення дерев на підконтрольній відповідачу території свідчить про неналежну реалізацію цих обов`язків.
Доводи відповідача про те, що порубку здійснили невстановлені особи, а також посилання на подальше інформування правоохоронних органів, не спростовують наявності вини. Такі дії характеризують реагування на вже допущене порушення, але не підтверджують, що відповідач вжив усіх залежних від нього заходів для запобігання шкоді. Жодних доказів належної організації системи охорони лісових насаджень або об`єктивної неможливості запобігти незаконній рубці відповідачем суду не надано.
Отже, матеріали справи не містять підстав для висновку про відсутність вини відповідача, що узгоджується з висновками суду першої інстанції.
Колегія суддів перевірила доводи апеляційної скарги у межах встановлених у справі обставин та дійшла висновку, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
Посилання апелянта на відсутність його відповідальності з огляду на те, що незаконну рубку здійснили невстановлені особи, ґрунтуються на неправильному розумінні правової природи спірних відносин. Як встановлено матеріалами справи, земельна ділянка захисних лісонасаджень перебуває у постійному користуванні відповідача, на якого покладено обов`язок забезпечення їх охорони та збереження. Цей обов`язок визначений не лише законодавством у сфері охорони лісів, а й конкретизований внутрішніми нормативними актами відповідача, зокрема Положенням про виробничий підрозділ «Лубенська дистанція захисних лісонасаджень» та Інструкцією з улаштування та утримання колії залізниць України, які передбачають здійснення комплексу організаційних і превентивних заходів щодо захисту насаджень від незаконних рубок. Саме невиконання цих обов`язків стало підставою для висновку про протиправну бездіяльність відповідача.
Факт здійснення незаконної рубки на підконтрольній відповідачу території свідчить про неналежну організацію охорони лісу та перебуває у причинному зв`язку із заподіяною шкодою. Дії відповідача, спрямовані на фіксацію правопорушення та звернення до правоохоронних органів після його виявлення, характеризують реагування на вже допущене порушення і не підтверджують вжиття всіх необхідних заходів для запобігання шкоді. Відповідачем не доведено обставин, які б свідчили про відсутність його вини або про належне виконання покладених на нього функцій.
Доводи апеляційної скарги щодо можливості покладення відповідальності виключно на осіб, які безпосередньо здійснили незаконну рубку, не враховують, що у спірних правовідносинах цивільно-правова відповідальність постійного лісокористувача виникає з факту порушення ним встановлених правил охорони та утримання лісових насаджень. При цьому наявність або відсутність встановленої особи безпосереднього порушника не виключає обов`язку відповідача відшкодувати заподіяну шкоду, а питання можливого регресного стягнення з винних осіб не є предметом розгляду у цій справі та не впливає на правильність висновків суду першої інстанції.
Посилання апелянта на можливість подвійного покладення обов`язку з відшкодування шкоди у разі встановлення осіб, які безпосередньо здійснили незаконну рубку, також є безпідставними. Покладення на відповідача обов`язку відшкодувати шкоду як на постійного лісокористувача зумовлене встановленим фактом порушення ним обов`язків із забезпечення охорони лісових насаджень і не залежить від подальшого встановлення безпосередніх заподіювачів шкоди. У разі відшкодування шкоди відповідач не позбавлений права звернутися з регресною вимогою до осіб, винних у незаконній рубці, якщо такі будуть встановлені у передбаченому законом порядку. Таким чином, мова не йде про подвійне стягнення або повторне покладення відповідальності, а про реалізацію різних за правовою природою зобов`язань, що не впливає на обов`язок відповідача відшкодувати шкоду, заподіяну довкіллю.
Отже, наведені в апеляційній скарзі аргументи зводяться до незгоди з правовою оцінкою встановлених обставин і не містять підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права. Вона не містить нових доказів чи обставин, які б спростовували встановлені судом факти або свідчили про неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Доводи, наведені у ній, фактично зводяться до повторення позиції відповідача, яка вже була предметом дослідження та отримала належну правову оцінку судом першої інстанції.
В той же час, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, правильно встановив фактичні обставини незаконної рубки дерев на підконтрольній відповідачу ділянці захисних лісонасаджень, надав належну оцінку доводам сторін у їх взаємозв`язку та дійшов обґрунтованого висновку про наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення — шкоди, протиправної бездіяльності відповідача, причинного зв`язку між такою бездіяльністю та заподіяними збитками, а також вини відповідача.
Відповідно до статей 73, 74, 77, 86 ГПК України кожна сторона зобов`язана довести підстави своїх вимог чи заперечень, а суд оцінює докази на предмет належності, допустимості та достовірності. Місцевий суд дотримався зазначених приписів, діяв у межах своїх повноважень, забезпечив сторонам реалізацію процесуальних прав і ухвалив рішення на підставі всебічно встановлених обставин та норм матеріального права.
Відповідно до статей 236 та 276 ГПК України підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції колегія суддів не встановила. Судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і є законним та обґрунтованим.
Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, понесені заявником витрати, пов`язані з її поданням і розглядом, відшкодуванню не підлягають відповідно до статті 129 ГПК України.
Керуючись статтями 129, 240, 269, п.1 ч.1 ст. 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Полтавської області від 18.12.2025 у справі №917/1837/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені статтями 286-289 ГПК України

Повна постанова складена 10.02.2026.

Головуючий суддя О.А. Істоміна

Суддя Н.В. Гребенюк 

Суддя Д.О. Попков