ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 листопада 2025 р. 	Справа № 520/8717/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: Бегунца А.О. ,  Подобайло З.Г. ,
          розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області  на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.07.2025 (головуючий суддя І інстанції: Пасечнік О.В.) у справі №520/8717/25
за позовом        ОСОБА_1  
до       Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області                             
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1   (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом, в якому просив суд: 
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківський області, щодо обмеження виплати пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром з 01.03.2025 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківський області, здійснити ОСОБА_1 , перерахунок, та виплату пенсії з 01.03.2025 року, із врахуванням додаткових пенсій і доплат у визначених законодавством розмірах, без застосування обмеження пенсійних виплат максимальним розміром, та без застосування понижуючих коефіцієнтів, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 №1 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану», з урахуванням раніше проведених виплат;
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківський області щодо нездійснення перерахунку і виплати ОСОБА_1  пенсії по інвалідності з 01.03.2025 року з урахуванням підвищення до пенсії інваліду війни, відповідно до положень пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України "Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення" від 28.12.2011 №1381, у розмірі 25% від основного розміру пенсії, з урахуванням сум підвищення (індексації) пенсії за 2022 - 2025 роки.
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківський області  здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1 пенсії по інвалідності, без обмеження максимального розміру з 01.03.2025 року, із урахуванням підвищення до пенсії інваліду війни, відповідно до положень пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України "Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення" від 28.12.2011 №1381, у розмірі 25% від основного розміру пенсії, з урахуванням сум підвищення (індексації) пенсії за 2022 - 2025 роки, а саме в сумі 5380,35 грн. (21521,39 * 0,25), та без застосування обмежуючих коефіцієнтів, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 № 1 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану», з урахуванням раніше проведених виплат.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18.07.2025  задоволено частково адміністративний позов. 
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківський області, щодо обмеження виплати пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром з 01.03.2025 року.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківський області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії з 01.03.2025 без застосування обмеження максимальним розміром та без застосування понижуючих коефіцієнтів, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 №1 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану», з урахуванням раніше проведених виплат.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.
Головне управління Пенсійного фонду України в Харківський області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій просило суд скасувати таке рішення та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повно обсязі.
В обґрунтування вимог скарги посилається на те, що рішенням суду є незаконним, необґрунтованим, постановленим з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення даної справи. 
Зазначає, що на виконання вимог статті 46 Закону України "Про державний бюджет  України на 2025 рік" Кабінетом Міністрів України  прийнято постанову №1, яка передбачає застосування понижуючих коефіцієнтів до пенсій, призначених (перерахованих) відповідно до спеціальних законів, зокрема, Закону №2262-ХІІ. 
Оскільки вказані вище нормативно - правові акти є чинними і неконституційними                          не визнавалися, вони є обов`язковими для врахування, а тому відповідач діяв у відповідності до               ст.19 Конституції України. 
Посилається в апеляційній скарзі на правові позиції Європейського суду з прав людини, викладені в певних його рішеннях.
Позивач, ОСОБА_1 також не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив суд скасувати таке рішення в частині відмови в позові та прийняти нову постанову, якою задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування вимог скарги посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення даної справи. 
Зазначає про незаконність та необґрунтованість рішення суду в частині відмови у задоволенні його вимог. Окрім того, вказує на протиправне неврахування судом його заяви про уточнення позовних вимог.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено склад колегії суддів: ОСОБА_2 - головуючий суддя,  судді: Бегунц  А.О.,   Калиновський В.А.
У зв`язку із звільненням судді ОСОБА_3 на підставі заяви про відставку, протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено склад колегії суддів: Русанова В.Б. - головуючий суддя,  судді: Бегунц  А.О., Подобайло З.Г. 
Позивачем подано письмові пояснення у справі, в яких він додатково викладає обґрунтування свої вимог.
Відповідно до ч.1 ст.308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України  справа розглянута в межах доводів апеляційних скарг, в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що подані апеляційні скарги                     не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що позивач є пенсіонером, перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію згідно із Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі по тексту - Закон №2262-ХІІ).
Згідно протоколу перерахунку пенсії з 01.03.2025 основний розмір пенсії позивача нараховано, виходячи з 80% грошового забезпечення, з урахуванням індексацій та доплат становить 29 867,92 грн.
На виконання на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 03.01.2025                 №1 "Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану" у підсумку суму пенсії до виплати понижено до 25 599,27 грн., а також встановлено обмеження пенсії максимальним розміром.
Позивач, вважаючи протиправними дії відповідача щодо обмеження виплати йому пенсії максимальним розміром з 01.03.2025 року, звернувся з позовом до суду. 
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з протиправності дій відповідача щодо обмеження виплати пенсії позивача максимальним розміром з 01.03.2025 року.
Відмовляючи у задоволенні вимог щодо зобов`язання відповідача здійснити перерахунок із врахуванням додаткових пенсій і доплат у визначених законодавством розмірах, суд виходив з того, що у вказаній частині права позивача не є порушеними, є зверненими на майбутнє, а тому                           не підлягають задоволенню. 
Окрім того, відмовляючи у задоволенні вимог щодо визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо нездійснення перерахунку і виплати позивачу пенсії по інвалідності з 01.03.2025 року з урахуванням підвищення до пенсії інваліду війни, відповідно до положень пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України "Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення" від 28.12.2011 №1381, у розмірі 25% від основного розміру пенсії, з урахуванням сум підвищення (індексації) пенсії за 2022 - 2025 роки та відповідних вимог зобов`язального характеру, суд виходив з їх передчасності.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Частиною 2  ст.19 Конституції України   встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та законами України.
Приписами ст.46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Колегія суддів враховує, що у Рішенні від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016 Конституційний Суд України   зазначив, що в   Конституції України   виокремлюються певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави; до них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до   статті 17 Конституції України   перебувають на службі, у тому числі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, органах, що забезпечують суверенітет і територіальну цілісність, її економічну та інформаційну безпеку (рішення від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004).
Організаційно-правові та економічні заходи, спрямовані на забезпечення належного соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей пов`язані не з втратою працездатності, безробіттям або відсутністю достатніх засобів для існування (стаття 46 Конституції України), а особливістю виконуваних ними обов`язків щодо забезпечення однієї з найважливіших функцій держави - захисту суверенітету, територіальної цілісності України (частина перша   статті 17 Основного Закону України). Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена, зокрема, тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (абзац другий пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, абзац четвертий пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004). Заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, у зв`язку, зокрема, з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені.
Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області  та отримує пенсію у відповідності до вимог  Закону України №2262-ХІІ. 
Закон України №2262-ХІІ є спеціальним законом, який регулює правовідносини в сфері пенсійного забезпечення осіб, які перебували на військовій службі.
Згідно   преамбули вказаного Закону, останній визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Державному бюро розслідувань, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.
Закон має на меті реалізацію особами, які мають право на пенсію за цим Законом, свого конституційного права на державне пенсійне забезпечення у випадках, передбачених   Конституцією України   та цим Законом, і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України.
Держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.
Приписами ч. 1 та ч. 3   ст.1-1 Закону України №2262-ХІІ   визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на   Конституції України   і складається з цього   Закону,   Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"   та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.
Зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та  Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Отже, слід дійти висновку, що умови і норми пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за  Законом України №2262-ХІІ, визначаються виключно  Законом України №2262-ХІІ та Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та  Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та іншими нормативно-правовими актами, прийнятими саме відповідно до цих законів.
Статтею 64 Закону України №2262-ХІІ передбачено, що у разі якщо пенсії, призначені військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію згідно з цим Законом, та членам їх сімей у попередньому календарному році та до дати індексації пенсії включно у році, в якому проводиться індексація пенсій, не перераховувалися відповідно до частини четвертої   статті 63 цього Закону, для забезпечення їх індексації проводиться перерахунок пенсій у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, із застосуванням коефіцієнта збільшення, що визначається відповідно до частини другої   статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Сума індексації враховується під час подальшого перерахунку пенсії відповідно до   статті 63 цього Закону.
Окрім того,   колегія суддів зазначає, що "Обчислення пенсії" особам, які мають право на пенсію за   Законом № 2262-ХІІ  визначено розділом V (статті 43-47)  Закону України №2262-ХІІ, а "Виплата пенсій" та "Порядок перерахунку пенсій" - розділами VII (статті 52-62) та VIII (статті 63-66) Закону України №2262-ХІІ відповідно.
При цьому, приписами  ст.46 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" від 19 листопада 2024 року №4059-IX встановлено, що у 2025 році у період дії воєнного стану пенсії, призначені (перераховані) відповідно до Митного кодексу України, законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про статус народного депутата України", "Про Національний банк України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про дипломатичну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про судову експертизу", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів", "Про наукову і науково-технічну діяльність", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року № 379/95-ВР "Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України" (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством), розмір яких (пенсійної виплати) перевищує десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, виплачуються із застосуванням до суми перевищення коефіцієнтів у розмірах і порядку, визначених Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до   ст.46 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік"   Кабінетом Міністрів України прийнято постанову "Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану" від 03 січня 2025 року №1, яка набрала чинності 03 січня 2025 року та застосовується з 1 січня 2025 року.
Пунктом 1 Постанови №1 установлено, що у період воєнного стану у 2025 році пенсії (пенсійні виплати), призначені (перераховані) відповідно до Митного кодексу України, Законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про статус народного депутата України", "Про Національний банк України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про дипломатичну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про судову експертизу", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів", "Про наукову і науково-технічну діяльність", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 р. N 379/95-ВР "Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України" (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством), розмір яких перевищує 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачуються із застосуванням коефіцієнтів до відповідних сум перевищення:
- до частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, та не перевищує 11 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, - 0,5;
- до частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує 11 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, та не перевищує 13 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, - 0,4;
- до частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує 13 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, та не перевищує 17 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, - 0,3;
- до частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує 17 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, та не перевищує 21 розмір прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, - 0,2;
- до частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує 21 розмір прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, - 0,1.
Для осіб, пенсії яким призначено (перераховано) відповідно до актів законодавства, зазначених в абзаці першому цього пункту, та які мають право на пенсію відповідно до   Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", і в яких розмір пенсії, обчисленої відповідно до частини першої статті   27, абзацу другого частини першої статті   28   і статті   29 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", перевищує 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, коефіцієнти застосовуються до відповідних сум перевищення пенсії, призначеної (перерахованої) відповідно до актів законодавства, зазначених в абзаці першому цього пункту, понад суму пенсії, обчислену відповідно до частини першої статті   27, абзацу другого частини першої статті   28   і статті   29 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Пунктом 2 Постанови №1 установлено, що у період воєнного стану у 2025 році коефіцієнти, визначені пунктом 1 цієї   постанови, не застосовуються до пенсій (пенсійних виплат) осіб, які брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, брали безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, а також до пенсій в разі втрати годувальника, призначених членам сім`ї загиблих (померлих, зниклих безвісти) таких осіб.
Таким чином, з урахуванням наведених вище норм законодавства слідує, що у період воєнного стану у 2025 році пенсії (пенсійні виплати), призначені (перераховані) відповідно до   Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"   (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством), розмір яких перевищує 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачуються із застосуванням встановлених коефіцієнтів до відповідних сум перевищення пенсії.
Тобто, приписами ст.46 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" та Постанови №1 запроваджено тимчасове (на 2025 рік) застосування до призначених (перерахованих) пенсій (пенсійних виплат) певної категорії осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за Законом № 2262-ХІІ, коефіцієнтів зменшення пенсії, отже вказаними положеннями законодавства фактично встановлено інше (додаткове) регулювання відносин, відмінне від того, що встановлено Законом №2262-ХІІ та "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", що в свою чергу суперечить приписам вже згаданої вище норми статті 1-1 Закону №2262-ХІІ, яка є спеціальною у законодавчому регулюванні відносин у сфері пенсійного забезпечення осіб, які перебували на військовій службі, та деяких інших осіб.
Окрім того, застосування до призначених (перерахованих) пенсій (пенсійних виплат) певної категорії осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за   Законом України №2262-ХІІ, коефіцієнтів зменшення пенсії згідно  статті 46 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" та пункту 1 Постанови №1 фактично призводить до обмеження конституційного права такої категорії осіб на належний соціальний захист, що передбачений спеціальним законом.
При цьому, колегія суддів зазначає, що Конституційний Суд України в пункті 4 мотивувальної частини рішення від 28 серпня 2020 року № 10-р/2020 зазначав, що предмет закону про Державний бюджет України чітко визначений у   Конституції України, а тому цей закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов`язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України (абзац восьмий пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007). Крім того, виходячи з того, що предмет регулювання   Бюджетного кодексу України   (далі - Кодекс), так само, як і предмет регулювання законів України про Державний бюджет України на кожний рік, є спеціальним, що обумовлено положеннями пункту 1 частини другої   статті 92 Основного Закону України, Конституційний Суд України в Рішенні від 27 лютого 2020 року №3-р/2020 дійшов висновку, що   Кодексом   не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію або скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України (абзац восьмий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини). Враховуючи викладене, Конституційний Суд України вкотре наголошує на тому, що скасування чи зміна законом про Державний бюджет України обсягу прав і гарантій та законодавчого регулювання, передбачених у спеціальних законах, суперечить статті   6, частині другій статті   19, статті   130 Конституції України.
Таким чином, зміна правового регулювання відносин у сфері пенсійного забезпечення осіб, які перебували на військовій службі, та деяких інших осіб можлива лише у випадку внесення відповідних змін до Законів України №2262-ХІІ та "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а інші нормативно-правові акти підлягають застосуванню лише у випадку їх прийняття відповідно до цих законів.
Судом встановлено, що згідно протоколу перерахунку пенсії позивача (пенсійна справа №2003011599-МВС) (пенсія по інвалідності) з 01.03.2025 підсумок пенсії  (з надбавками):                     29 867,92 грн. З урахуванням максимального розміру пенсії: 27 992,92 грн. З урахуванням  максимального розміру пенсії  шляхом пониження суми 27 992,92 грн., згідно постанови Кабінету Міністрів України від 03.01.2025  №1 "Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану", підсумок пенсії склав - 25 599, 27 грн. (а.с.38). 
Колегія суддів зазначає, що такий перерахунок і виплата пенсії не пов`язаний із збільшенням рівня грошового забезпечення, наданням передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиттям на державному рівні заходів, спрямованих на соціальний захист.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від                     23.09.2025 року у справі №380/5906/25 застосування при обчисленні (перерахунку) розміру пенсій громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі та інших осіб, які мають право на пенсію за Законом України №2262-ХІІ, положень статті 46 Закону №4059-IX та постанови Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 №1 "Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану", є протиправним та таким, що обмежує гарантоване право на належний соціальний захист, передбачене статтею 46 Конституції України.
Отже, застосування відповідачем з 01.03.2025 понижуючих коефіцієнтів, встановлених   постановою Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 №1 "Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану" при нарахуванні та виплаті позивачу пенсії, є протиправними.
Наведені вище висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 11.09.2025 року у справі №120/1081/25.
При цьому, колегія суддів зазначає, що Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію щодо застосування норм права у спорах, пов`язаних з обмеженням максимальним розміром пенсій, призначених відповідно до   Закону України № 2262-XII.
Зокрема, у постановах від 16.12.2021 у справі №400/2085/19, від 20.07.2022 у справі   №340/2476/21, від 25.07.2022 у справі №580/3451/21, від 30.08.2022 у справі №440/994/20, від 17.03.2023 у справі №340/3144/21 та інших Верховний Суд дійшов висновку про те, що у правовідносинах щодо призначення та перерахунку пенсій відповідно до Закону України                       №2262-XII   норми зазначеного   закону   підлягають застосуванню з урахуванням   Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016, у зв`язку з чим будь-яке обмеження максимального розміру зазначених пенсій є протиправним.
Крім того, у постановах від 16.12.2021 у справі № 400/2085/19, від 27.01.2022 у справі № 240/7087/20, від 17.02.2022 у справі №640/11168/20, від 02.08.2022 у справі № 240/1369/21, від 08.09.2022 у справі № 380/6429/20, від 28.11.2022 у справі № 340/5306/21, від 20.01.2023 у справі № 640/24801/19, від 04.12.2024 у справі №380/24300/23 Верховний Суд наголосив на протиправності обмеження пенсійним органом максимального розміру пенсії позивача, право на пенсійне забезпечення якого встановлене  Законом України №2262-ХІІ, та зазначив, що у спірних відносинах підлягають застосуванню норми   Закону України №2262-XII   з урахуванням   рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016, а не норми   Закону № 3668-VI.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Судом встановлено з матеріалів справи обмеження пенсії позивача максимальним розміром та пониження сум пенсії згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 №1 “Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану” з             01.03.2025, а тому відповідач зобов`язаний виплачувати позивачу пенсію без обмеження її максимальним розміром, зокрема і без застосування коефіцієнтів до відповідних сум перевищення, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 №1 “Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану”.
Щодо посилання в апеляційній скарзі відповідача про те, що положення статті 46 Закону № 4059-IX та постанови Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 №1 "Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану" є чинними і неконституційними не визнавалися, є обов`язковими для врахування, а тому відповідач у спірних відносинах діяв у відповідності до ст.19 Конституції України,   колегія суддів зазначає, що такі посилання суперечать наведеним вже вище висновкам суду, у т.ч. правовим позиціям Верховного Суду в подібних правовідносинах, щодо протиправності застосування відповідачем вказаних нормативно - правових актів, оскільки обмежує гарантоване право позивача на належний соціальний захист. 
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено (доказано) розумінні ч.2 ст.77 КАС України правомірність власних дій щодо обмеження виплати пенсії позивача максимальним розміром з 01.03.2025 року.
Доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують наведених вище висновків суду. 
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині визнання протиправними дій відповідача щодо обмеження виплати пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром з 01.03.2025 року та зобов`язання відповідача здійснити позивачу перерахунок та виплату пенсії з 01.03.2025 без застосування обмеження максимальним розміром та без застосування понижуючих коефіцієнтів, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 №1 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану», з урахуванням раніше проведених виплат.
Водночас, щодо вимог позивача про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії із врахуванням додаткових пенсій і доплат у визначених законодавством розмірах, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що у вказаній частині права позивача не є порушеними та фактично є зверненими на майбутнє за відсутності об`єктивних даних, що відповідачем будуть вчинятися порушення прав позивача. 
Відтак, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні вказаних вимог.
Доводи апеляційної скарги позивача не спростовують наведених вище висновків суду. 
Щодо вимог позивача про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо нездійснення перерахунку і виплати позивачу пенсії по інвалідності з 01.03.2025 року з урахуванням підвищення до пенсії інваліду війни, відповідно до положень пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України "Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення" від 28.12.2011 №1381, у розмірі 25% від основного розміру пенсії, з урахуванням сум підвищення (індексації) пенсії за 2022 - 2025 роки та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок і виплату позивачу  пенсії по інвалідності, без обмеження максимального розміру з 01.03.2025 року, із урахуванням підвищення до пенсії інваліду війни, відповідно до положень пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України "Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення" від 28.12.2011 №1381, у розмірі 25% від основного розміру пенсії, з урахуванням сум підвищення (індексації) пенсії за 2022 - 2025 роки, а саме в сумі 5380,35 грн. (21521,39 * 0,25), та без застосування обмежуючих коефіцієнтів, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 № 1 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану», з урахуванням раніше проведених виплат,  колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з ч.2 ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.
З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд має пересвідчитись у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав та інтересів позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав чи інтересів, то навіть у разі, якщо дії суб`єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає.
Звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.
Відсутність порушеного права та неправильний спосіб захисту встановлюються при розгляді справи по суті і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.
Відсутність у заявника прав чи обов`язків у зв`язку із вчиненням оскаржуваних дій та рішень не породжує для останнього і права на захист, тобто права на звернення із цим адміністративним позовом.
Аналогічний висновок щодо застосування норм права наведений у постановах                   Верховного Суду від 16.07.2024 у справі № 640/27731/21, від 08.05.2024 у справі № 400/4562/19, від 27.02.2024 у справі № 1740/2487/18.
Таким чином, обов`язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушення саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема, наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.
Судом встановлено, що з протоколу перерахунку пенсії позивача від 01.03.2025 року вбачається, що пенсійним органом здійснено перерахунок пенсії позивача з урахуванням відповідних доплат та нарахувань (а.с.38). 
В даному випадку передчасне задоволення вказаних позовних вимог буде суперечити основним засадам адміністративного судочинства, оскільки судове рішення не може ставитись в залежність від настання або ненастання обставин, що можуть виникнути в майбутньому,  а отже, правильними є висновки суду першої інстанції щодо передчасності таких вимог.
При цьому, у разі незгоди позивача з подальшими діями відповідача, він не позбавлений права звернутися з захистом порушених прав з відповідним позовом до суду.
Оскільки суд не вправі вирішувати питання щодо правовідносин, які можливо будуть мати місце у майбутньому, колегія суддів вважає, що вищевказані позовні вимоги не підлягають захисту і суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у їх задоволенні.
Доводи апеляційної скарги позивача про необґрунтованість рішення суду в частині відмови у задоволенні таких вимог підлягають відхиленню, оскільки не спростовують наведених вище висновків суду.
Щодо доводів апеляційної скарги позивача, які стосуються протиправного як на думку останнього, не врахування судом першої інстанції його заяви про уточнення позовних вимог,  колегія суддів вважає такі доводи необґрунтованими, з огляду на наступне.  
Відповідно до ч.1 ст.44 КАС України позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.
За правилами ч.ч. 2,3 ст.262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.
Підготовче засідання при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - протягом п`ятнадцяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Судом встановлено, що провадження у даній справі відкрито судом першої інстанції 16.04.2025. 
Відтак, враховуючи те, що розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження не передбачає проведення підготовчого засідання, і дана справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження, то зважаючи на приписи процесуального закону позивач мав право подати письмову заяву, в розумінні ст.44 КАС України, протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі,  а саме до 16.05.2025. 
Наведені вище висновки узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 30.08.2021 року у справі №520/11672/19, які в силу ч.5 ст.242 КАС України є обов`язковими для врахування у спірних відносинах. 
Разом  з тим, з матеріалів справи вбачається, що позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог 24.05.2025, тобто з порушенням тридцятиденного строку з дня відкриття провадження у справі.
Оскільки заява позивача подана з порушенням вказаного строку вона не підлягала прийняттю судом першої інстанції,  а тому і підстав для розгляду вимог, викладених у цій заяві, у суду не було.
При цьому, колегія суддів зазначає, що не зазначення судом першої інстанції в тексті судового рішення про неприйняття заяви позивача про уточнення позовних вимог від 24.05.2025 та мотивів на обґрунтування цього,  не є, в розумінні приписів ст.317 КАС України, обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з приписами ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до  ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Під час апеляційного провадження, колегія суддів не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
Доводи апеляційних скарг  не спростовують висновків суду у даній справі.
Таким чином, колегія суддів вважає, що   рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційні скарги без задоволення, а судове рішення без змін.   
Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.07.2025 у справі                     №520/8717/25 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова 	
Судді	   	А.О. Бегунц    З.Г. Подобайло