Номер провадження: 33/813/2131/25
Номер справи місцевого суду: 521/5130/25 
Головуючий у 1-й інстанції Тополева Ю. В. 
Доповідач Лозко Ю. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22.12.2025 року м. Одеса
Суддя Одеського апеляційного суду Лозко Ю.П.,
за участю секретаря судового засідання Пересипка Д.В., захисниці особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Лісовської Маріанни Миколаївни 
розглянувши апеляційну скаргу захисниці Лісовської Маріанни Миколаївни 
на постанову судді Хаджибейського районного суду м. Одеси від 25 вересня 2025 року
встановив:
Постановою судді Хаджибейського районного суду м. Одеси від 25 вересня 2025 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАПта накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Вирішено питання щодо судового збору.
Судом першої інстанції встановлено, що 16 березня 2025 року о 10:00 год, за адресою: вул. Балківська, 121, м. Одеса, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом – електросамокатом, з ознаками наркотичного сп`яніння: блідість шкіри обличчя, почервоніння очей. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, водій відмовився, чим порушив п. 2.5 «Правил дорожнього руху», затверджених Постановою КМУ від 10 жовтня 2001 року №1306, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В апеляційній скарзі захисниця Лісовська М.М., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , просить скасувати постанову судді Хаджибейського районного суду м. Одеси від 25 вересня 2025 року та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. 
За доводами апеляційної скарги суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу інкримінованого правопорушення, з огляду на те, що матеріали справи не містять доказів, на підтвердження факту керування ним транспортним засобом, оскільки з доданих записів з бодікамер убачається, що 
 ОСОБА_1 знаходиться поруч з електросамокатом, проте факт того, що він керував ним не встановлений та не доведений, а навіть, якщо і був встановлений, відсутня законна причина зупинки транспортного засобу. У якості підстави зупинки поліцейський повідомив, що ОСОБА_1 рухався по проїзній частині, що заборонено чим порушив ПДР. Враховуючи те, що відповідно до ПДР по проїзній частині заборонено рухатися пішоходам, а транспортним засобам дозволено пересуватися виключно по проїзній частині, то можна дійти висновку, що ОСОБА_1 рухався пішки, не керуючи транспортним засобом, як зазначено поліцейським та убачається з відео, що електросамокат ОСОБА_1 тримає рукою, а не рухається чи знаходиться на ньому. Суд першої інстанції зазначив, що 
 ОСОБА_1 не заперечував факт керування електросамокатом, однак ця обставина не встановлювалася та не доведена належними та допустимими доказами. Поліцейськими не встановлено жодних ознак, які б свідчили, що ОСОБА_1 може знаходитися у стані наркотичного сп`яніння, тоді як з відеозапису убачається, що у нього відсутні будь-які прояви наркотичного сп`яніння. Зважаючи на те, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, тому його огляд мав проводитися виключно уповноваженою службовою особою військової служби правопорядку. В протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено про те, чи є електросамокат саме легким персональним електричним транспортним засобом, працівниками поліції не було визначено марку, модель, потужність двигуна електросамокату і чи підлягає він реєстрації як транспортний засіб, чи має номерний знак або VIN-код, чи має місця для сидіння або перевезення пасажирів, що в сукупності дає підстави стверджувати, що вказаний електросамокат не є механічним транспортним засобом та не проходив відповідної реєстрації. Відтак, у справі відсутні належні та допустимі докази на підтвердження того факту, що цей електросамокат за своїми технічними показниками належить до категорії механічного транспортного засобу, обладнаного електродвигуном потужністю понад 3 кВт не надано, крім того, в протоколі не зазначено жодних ідентифікаційних ознак електросамоката (модель, назва, номер тощо).
В апеляційній скарзі захисниця порушує питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що справу розглянуто без участі 
 ОСОБА_1 та його захисниці, копію оскаржуваної постанови сторона захисту не отримувала, з її змістом ознайомилася лише 13 жовтня 2025 року після оприлюднення судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень.
Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. 
Відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.
Зважаючи на положення статті 268 КУпАП, які не містять імперативної заборони щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, апеляційний суд, врахувавши фактичні обставини справи, вважає за можливе розглянути справу за відсутності  ОСОБА_1 .
В судовому засіданні захисниця Лісовська М.М. підтримала вимоги апеляційної скарги, надала пояснення за доводами апеляційної скарги .
Вислухавши захисницю Лісовську М.М. за доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду та таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Строк на апеляційне оскарження, пропущений із поважних причин, може бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи.
При вирішенні питання про можливість поновлення пропущеного процесуального строку, суд має зважати на причини, які слугували перешкодами у реалізації особою права на апеляційне оскарження.
Поважними причинами слід вважати лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, яка подала апеляційну скаргу, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.
Вирішуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, суд повинен у сукупності оцінити всі обставини справи, навести мотиви щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку на апеляційне оскарження та зазначити, з яких підстав подане скаржником клопотання може бути задоволене.
Лише наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення в апеляційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку апеляційного оскарження з поважних причин.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 285 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.
Так, 25 вересня 2025 року судом прийнято оскаржуване судове рішення, тому у відповідності до ст. 294 КУпАП перебіг строку на апеляційне оскарження цієї постанови суду розпочався з 26 вересня 2025 року і закінчився 06 вересня 2025 року. 
Відповідно до ст. 285 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено. Копія постанови в той же строк вручається або висилається потерпілому на його прохання. Копія постанови вручається під розписку. У разі якщо копія постанови висилається, про це робиться відповідна відмітка у справі.
З матеріалів справи убачається, що справу розглянуто без участі ОСОБА_1 та його захисниці Лісовської М.М., копію оскаржуваної постанови у порядку, передбаченому ст. 285 КУпАП, сторона захисту не отримувала, тому за таких обставин апеляційний суд вважає, що апелянту потрібно поновити строк на апеляційне оскарження. 
Переглядаючи справу про адміністративне правопорушення в межах доводів викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд враховує таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Ознаками об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення є: по-перше, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; по-друге, передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів; по-третє відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Ознаками об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення є: по-перше, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; по-друге, передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів; по-третє відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Апеляційний суд зважає на усталену практику ЄСПЛ, який зазначив, що: "будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобіля мита їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі" (Рішення Європейського суду з правлю дини по справі "О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства" ("O'Halloran and Francis v. the United Kingdom") від 29 червня 2007 року).
Згідно з п. 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України N 1306 від 10.10.2001 року, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я (ч. 4ст. 266 КУпАП).
Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 266 КУпАП).
Проведення огляду на стан сп`яніння в закладах охорони здоров`я і оформлення його результатів, регламентовано Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року N 1452/735 (далі - Інструкція).
Ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість (п. 4 розділу I Інструкції).
Ознаками алкогольного сп`яніння є запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці (п. 3 розділу I Інструкції).
У разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я (п. 12 Розділу II Інструкції).
Наведені вище вимоги національного законодавства правоохоронцями дотримані.
Поняття доказів та джерела їх отримання, визначені ст. 251 КУпАП, зокрема, до таких джерел законодавець відносить протокол про адміністративне правопорушення, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, відеозапис, інші документи.
Приймаючи постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд в основу свого рішення, серед іншого, поклав відомості, зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення, направленні водія на огляд та відеозаписах, долучених правоохоронцями до матеріалів справи.
Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №273498, правоохоронцями зафіксовано, що: «16 березня 2025 року о 22:10 год в 
м. Одеса, вул. Балківська, 121, водій ОСОБА_1 , керував електросамокатом з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме неприродна блідність шкіряного покрову обличчя, почервоніння очей. Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку у закладі охорони відмовився. ПВР 474484, 474930, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР. 
Вказаний вище протокол про адміністративне правопорушення, підписаний 
ОСОБА_1 , як особою, яка притягається до адміністративної відповідальності., у якому зазначив, що пояснення надасть у суді. 
З відеозаписів, долучених правоохоронцями до матеріалів справи убачається, що поліцейськими під час спілкування з ОСОБА_1 , який знаходився поруч з електросамокатом, йому було повідомлено про причини зупинки, а саме те, що він рухався на електросамокаті по проїзній частині, факт керування електросамокатом ОСОБА_1 не заперечував. Під час спілкування з поліцейськими у водія виявлено ознаки наркотичного сп`яніння, а саме неприродна блідість шкіряного покрову обличчя, почервоніння очей у зв`язку з чим запропоновано водієві пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я та роз`яснено можливі правові наслідки у разі відмови від виконання обов`язку, передбаченого п.2.5 ПДР. Також ОСОБА_1 забезпечено можливість та право на телефонний дзвінок захисниці. Від проходження медичного огляду у порядку, передбаченому законом, ОСОБА_1 відмовився, мотивуючи тим, що він приймає ліки після поранення, тому має сумнів у достовірності результатів огляду. Після чого 
ОСОБА_1 повідомлено, що стосовно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП та запропоновано сісти у службовий автомобіль поліцейських, на що ОСОБА_1 погодився. Оглядаючи вміст сумки ОСОБА_1 , у порядку поверхневого огляду, правоохоронцями виявлено чорний згорток, в якому зі слів ОСОБА_1 , була наркотична речовина – канабіс. Факт вживання цієї речовини 
ОСОБА_1 не заперечував, однак запевняв, що того дня не вживав. Після чого ОСОБА_1 повідомив поліцейських, що саме ця обставина стала підставою у зв`язку з якою він прийняв рішення відмовитися від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. З метою належного документування виявленої речовини на місце події були викликані інші правоохоронці, які у подальшому проводили процесуальні дії.
Установивши та зафіксувавши, що водій транспортного засобу з ознаками наркотичного сп`яніння відмовився від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у спеціалізованому закладі охорони здоров`я, поліцейськими підставно складено відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Аргументи захисниці про те, що ОСОБА_1 не керував електросамокатом спростовуються відеозаписом на якому зафіксовано, що цю обставину ОСОБА_1 не заперечував, під час спілкування телефоном із захисницею повідомив, що рухався на електросамокаті у напрямку дому.
Доводи сторони захисту щодо неправомірності зупинки ОСОБА_1 , апеляційний суд відхиляє, оскільки поліцейський повідомив водієві підстави з яких було зупинено ОСОБА_1 .
Сама по собі незгода водія із причинами зупинки транспортного засобу або не надання працівниками поліції доказів вчинення ним адміністративного правопорушення, не звільняє водія від обов`язку, на вимогу правоохоронців, надати документи, перелік яких визначено законом та у разі необхідності пройти огляд на стан сп`яніння.
Твердження про те, що поліцейськими не було виявлено у ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння є необґрунтованими, оскільки з відеозапису убачається, що поліцейський повідомив водія про виявлення у нього конкретних ознак наркотичного сп`яніння, які на переконання поліцейського, дають підстави припускати, що водій знаходиться у стані наркотичного сп`яніння у зв`язку із спростуванням цієї підозри запропоновано пройти огляд у закладі охорони здоров`я, на що ОСОБА_1 не погодився, будучи попередженим про настання негативних правових наслідків у вигляді складення протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП.
Виявлення у ОСОБА_1 згортку у якому, ймовірно, могла бути наркотична речовина, а також визнання ним факту її вживання, вагомо свідчать про те, що вимога адресована водієві щодо виконання ним обов`язку, передбаченого п.2.5 ПДР була законною.
Апелювання захисниці до того, що вимога про проходження огляду на адресу ОСОБА_1 була висловлена не уповноваженою особою, апеляційний суд відхиляє, з огляду на таке.
Військовозобов`язані та резервісти під час проходження зборів, а також військовослужбовці Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції (ч. 1 ст. 266-1 КУпАП).
Огляд військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів (ч. 2 ст. 266-1 КУпАП).
Огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів (ч.3 ст. 266-1 КУпАП).
Порядок направлення військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, та проведення такого огляду здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (ч. 7 ст. 266-1 КУпАП).
Порядок направлення військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, та проведення такого огляду, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 січня 2024 року N 32 (далі - Порядок).
Цей Порядок визначає процедуру направлення військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів (далі - військовозобов`язані), а також військовослужбовців Збройних Сил (далі - військовослужбовці) для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - огляд), та проведення огляду (п. 1 Порядку).
Огляду підлягають військовослужбовці/військовозобов`язані, щодо яких є підстави вважати, що вони виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин (установ, закладів) у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції (далі - стан сп`яніння) . Огляд військовослужбовців/військовозобов`язаних проводиться посадовою особою, уповноваженою на його проведення начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу) Збройних Сил, іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення (далі - уповноважена посадова особа), з використанням спеціальних технічних засобів та тестів (п.3 Порядку). 
Огляд військовослужбовців/військовозобов`язаних, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, в усіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях, проводиться посадовою особою, уповноваженою на його проведення начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах (п.4 Порядку). 
Отже, обов`язковою умовою для проведення огляду військовослужбовця на стан алкогольного сп`яніння саме посадовою особою, уповноваженою на його проведення начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу) Збройних Сил, а не поліцейським, є виконання військовослужбовцем обов`язків військової служби або перебування на території військових частин (установ, закладів).
Матеріали справи не містять та стороною захисту не надано суду доказів того, що під час зупинки транспортного засобу, ОСОБА_1 , як військовослужбовець, виконував обов`язки військової служби. 
Сама ж по собі наявність у водія статусу військовослужбовця, за умови не виконання ним у цей час вказаних вище обов`язків, не є підставою для проведення його огляду спеціальними суб`єктами, як про те твердить сторона захисту. 
Доводи захисниці про те, що електросамокат, яким керував ОСОБА_1 , не є транспортним засобом у розумінні п. 1.10 Правил дорожнього руху обґрунтовано відхилені судом першої інстанції, з висновками якого погоджується апеляційний суд.
Апеляційний суд зауважує, що з огляду на диспозицію ч. 1 ст. 130 КУпАП, однією з обов`язкових ознак, яка передбачає адміністративну відповідальність за вказаною вище статтею є керування транспортним засобом.
При цьому, у конструкції диспозиції вказаної вище норми, законодавець не визначає, що такий транспортним засіб має бути саме механічним, визначення якого закріплено у п. 1.10 ПДР.
На відносини, що виникають при використанні транспортних засобів, оснащених електричними двигунами, та створенні/використанні інфраструктури для них поширюється дія Закону України «Про деякі питання використання транспортних засобів, оснащених електричними двигунами, та внесення змін до деяких законів України щодо подолання паливної залежності і розвитку електрозарядної інфраструктури та електричних транспортних засобів» (далі Закон).
Згідно з положеннями ст. 1 Закону легкий персональний електричний транспортний засіб - колісний транспортний засіб, який оснащений та приводиться в рух виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома) із потужністю у діапазоні до 1000 Вт, системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка здатна заряджатися шляхом підключення до зовнішнього джерела електричної енергії, з одним, двома, трьома або чотирма колесами, який має максимальну конструктивну швидкість у діапазоні до 25 кілометрів на годину.
В апеляційній скарзі захисниця не заперечує ту обставину, що електросамокат, яким керував ОСОБА_1 мав електричний тяговий двигун, однак за твердженнями адвоката до адміністративної відповідальності можливо притягнути лише особу, яка керувала електросамокатом, потужність двигуна якого є не меншою, а ніж 3 кВт.
Однак, апеляційний суд відхиляє такі доводи захисниці, оскільки за умови наявності у самоката електричного двигуна, незалежно від його потужності, він за своїми технічними характеристиками підпадає під ознаки легкого персонального електричного транспортного засобу, тому ОСОБА_1 , як водій цього транспортного засобу є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.
Іншими доводами апеляційна скарга не обґрунтована.
Отже апеляційним переглядом встановлено, що суддею відповідно до 
ст. 252 КУпАП, оцінені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Порушень судом першої інстанції норм КУпАП під час з`ясування обставин по справі апеляційним судом не встановлено.
За таких обставин, підстав для закриття провадження справи не встановлено, і висновок судді про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП є вірним.
Підсумовуючи наведене вище апеляційний суд вважає, що відсутні передбачені законом підстави для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження по справі за п. 1 ст. 247 КУпАП, з мотивів наведених у скарзі.
Керуючись ст. 294 КУпАП
постановив:
Клопотання захисниці Лісовської Маріанни Миколаївни задовольнити та поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Хаджибейського районного суду м. Одеси від 25 вересня 2025 року.
Апеляційну скаргу захисниці Лісовської Маріанни Миколаївни залишити без задоволення.
Постанову судді Хаджибейського районного суду м. Одеси від 25 вересня 2025 року
залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя          Ю.П. Лозко