Провадження №2/760/1279/26
Справа №760/12648/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 січня 2026 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді - Усатової І.А.
за участю секретаря - Омельяненко С.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
ВСТАНОВИВ:
Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Свої вимоги позивач мотивує тим, що з 01 травня 2018 року він є ліцензованим суб`єктом господарювання, який здійснює виробництво та постачання теплової енергії споживачам, у зв`язку з чим постачав теплову енергію Відповідачу для потреб опалення та гарячого водопостачання до нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 (група нежитлових приміщень №61), загальною площею 544,9 кв. м.
За твердженням позивача, у період з травня 2018 року по жовтень 2021 року відповідач споживала теплову енергію, однак належним чином не виконала грошові зобов`язання щодо її оплати, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 184 117,78 грн, у зв`язку з простроченням сплати якої позивачем також нараховано 99 083,68 грн інфляційних втрат та 25 655,53 грн трьох відсотків річних, а загальна сума заявлених до стягнення вимог становить 308 856,99 грн. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 4 633,00 грн.
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 10 липня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням сторін та надано відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву.
01 жовтня 2025 року від представника ОСОБА_1 - адвоката Ковалевського Р.В. до суду надійшов відзив на позовну заяву.
У відзиві відповідач в особі представника заперечила проти позовних вимог у частині стягнення 295 955,39 грн та визнала позовні вимоги у розмірі 12 901,60 грн., як витрати за опалення місць загального користування за період з 2018 по 2021 роки, судові витрати просила розподілити пропорційно задоволеним позовним вимогам.
В обґрунтування заперечень проти позову відповідач зазначила, що ключовим для вирішення спору є встановлення факту підключення спірного нежитлового приміщення до системи централізованого опалення та фактичного надання послуг теплопостачання у заявлений позивачем період, тоді як обов`язок доведення надання послуги покладається на Позивача відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, однак належних і допустимих доказів фактичного постачання теплової енергії у приміщення відповідача позивач не надав.
Відповідач зазначила, що як на момент набуття нею права власності на приміщення у 2017 році, так і під час проведення технічної інвентаризації у 2020 році централізоване опалення у приміщенні було відсутнє, що підтверджується умовами та матеріалами аукціону, договором купівлі-продажу та технічною документацією, а також відповідями арбітражного керуючого та суб`єкта, який здійснював технічну інвентаризацію.
Відповідач також вказувала, що КП «Київтеплоенерго» та балансоутримувач будинку не надали актів введення будинку в експлуатацію, проєктної документації на систему теплопостачання, технічних умов на приєднання та інших технічних документів, які підтверджували б існування внутрішньобудинкових мереж опалення та можливість підключення спірного приміщення, при цьому обслуговуюча організація повідомила про відсутність у неї відповідної документації та про непередання внутрішньобудинкових мереж у господарське відання позивача, а сам позивач відмовив у наданні технічних матеріалів, посилаючись на міркування національної безпеки.
Крім того, відповідач зазначала, що у 2025 році представниками позивача під час інспектування зафіксовано відсутність опалення та гарячого водопостачання у спірних нежитлових приміщеннях, а також звернула увагу на оприлюднені позивачем дані про споживання теплової енергії за загальнобудинковим лічильником, відповідно до яких обсяг споживання у 2018-2025 роках істотно не змінювався, що з огляду на значну площу приміщень підтверджує відсутність їх опалення як у 2018-2021 роках, так і в подальшому.
Позивач правом на подання відповіді на відзив не скористався.
У судове засідання сторони не з`явились, про час та місце розгляду були повідомлені належним чином. 
Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що 24.07.2017 на підставі договору купівлі-продажу відповідач набула право власності на групу приміщень №61, загальною площею 544,90 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 . У договорі купівлі-продажу наведено характеристики зазначених приміщень та відомості щодо підключених комунікацій, а саме наявність електропостачання, водопостачання та каналізації, при цьому відомості щодо наявності опалення в договорі відсутні.
З наданої відповідачем відповіді арбітражного керуючого від 29.09.2025 ОСОБА_2 вбачається, що під час проведення інвентаризації майна банкрута ТОВ «Укрбізнесвіза» (попередній власник) у 2015 році централізоване опалення у спірних приміщеннях було відсутнє. Також відповідачем долучено технічну інвентаризацію, проведену 03.11.2020 ТОВ «Юридична компанія «Золоті Ворота», в якій у графі «Опалення» відсутні будь-які позначення, а у відповіді ТОВ «ЮК «Золоті Ворота» на адвокатський запит зазначено, що відсутність відповідних відомостей у технічному паспорті означає відсутність опалення у приміщеннях станом на дату проведення технічної інвентаризації.
Крім того, у відповідь на адвокатський запит КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» повідомила про відсутність у підприємства акту введення будинку АДРЕСА_1 в експлуатацію, проєктної документації на систему теплопостачання, технічних умов на приєднання будинку до мереж централізованого теплопостачання, а також про відсутність у технічному паспорті будинку схеми системи централізованого опалення та розташування теплових мереж, при цьому внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення та постачання гарячої води у господарське відання КП «Київтеплоенерго» не передавались.
Судом також встановлено, що 12 вересня 2025 року представниками позивача проведено інспектування нежитлових приміщень у будинку АДРЕСА_1 , за результатами якого зафіксовано, що станом на 12.09.2025 опалення та гаряче водопостачання у вказаних приміщеннях відсутні, що підтверджується актами від 12.09.2025.
Відповідачем також надано інфографіки з офіційного вебсайту КП «Київтеплоенерго» щодо обсягів споживання теплової енергії будинком АДРЕСА_1 у період з 2018 по 2025 роки, з яких вбачається, що показники споживання теплової енергії у зазначений період суттєво не змінювалися. Суд бере до уваги, що приміщення площею 544,90 кв.м. становить істотну частку площі будинку, а тому його підключення/відключення до системи централізованого опалення неминуче мало б відобразитися на загальних показниках споживання теплової енергії, однак таких змін у відповідних даних не відображено, що узгоджується з іншими доказами, наданими відповідачем.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З урахуванням правової природи житлово-комунальної послуги обов`язок її оплати виникає за умови фактичного надання (отримання) такої послуги, при цьому відсутність письмового договору сама по собі не звільняє споживача від оплати фактично отриманої послуги, однак не може бути підставою для стягнення плати за послугу, яка не надавалася.
Оцінивши надані позивачем докази, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту підключення спірного нежитлового приміщення до внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення та фактичного надання послуги опалення у період, за який здійснено нарахування. Зокрема, позивачем не надано технічної документації (проєктної документації, технічних умов, актів приєднання, актів введення в експлуатацію, схем підключення, розподілу теплового навантаження або інших документів), які б підтверджували належність зазначеного приміщення до опалюваних площ будинку та факт отримання ним теплової енергії як окремим споживачем. За таких обставин вимоги Позивача у частині стягнення заборгованості за опалення спірного нежитлового приміщення є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Крім того, суд враховує, що наведені у відзиві доводи відповідача щодо відсутності підключення спірного нежитлового приміщення до системи централізованого опалення та відсутності фактичного надання послуг теплопостачання у заявлений позивачем період, а також подані на їх підтвердження докази, позивачем не спростовані, зокрема позивач не скористався правом на подання відповіді на відзив та не надав суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували наявність технічної можливості підключення зазначеного приміщення до внутрішньобудинкових мереж, факт його включення до опалюваних площ будинку та фактичне постачання теплової енергії у спірний період, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про недоведеність заявлених позивачем вимог у відповідній частині.
Водночас судом встановлено, що відповідач визнає обов`язок зі сплати витрат, пов`язаних з опаленням місць загального користування багатоквартирного будинку, та надала суду розрахунок заборгованості за відповідний період у сумі 12 901,60 грн, який узгоджується з обставинами справи. У зазначеній частині спір між сторонами відсутній, у зв`язку з чим вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Оскільки вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат та 3% річних є похідними від основного боргу, а суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за опалення спірного приміщення, такі вимоги підлягають задоволенню лише у тій частині, яка відповідає доведеному та визнаному розміру основного боргу. Разом з тим позивачем подано розрахунок інфляційних втрат та 3% річних виходячи із загальної суми заявленої заборгованості, без виокремлення нарахувань, які стосуються виключно витрат на опалення місць загального користування, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості перевірити обґрунтованість та правильність таких нарахувань у частині 12 901,60 грн. За таких обставин суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних.
Також судом не приймаються до уваги: договір № 910046-0201 від 13.01.2021 на постачання теплової енергії; тарифи на теплову енергію від 13.01.2021; порядок розрахунків та теплову енергію від 13.01.2021; умови припинення постачання теплової енергії від 13.01.2021, оскільки не містять підпису відповідача та суперечать вище встановленим обставинам. 
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з того, що відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим судовий збір підлягає стягненню з Відповідача на користь Позивача у частині, пропорційній задоволеним вимогам.
Керуючись статтями 525, 526, 530, 610, 625 ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», статтями 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 133-142, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд -
в и р і ш и в:
Позов Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (м. Київ, площа Івана Франка, 5, код ЄДРПОУ 40538421) заборгованість за опалення місць загального користування за період з травня 2018 року по жовтень 2021 року у розмірі 12 901,60 грн, а також 193,53 грн судового збору.
У задоволенні інших позовних вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: І.А. Усатова