ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/13198/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2026 року м. Львів
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Мричко Н.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу

встановив:

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 (далі за текстом позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Національної поліції України у Львівській області код ЄДРПОУ 40108833, місцезнаходження: 79007, м. Львів, вул. Генерала Григоренка, 3 (далі за текстом відповідач, ГУ НП у Львівській області), в якій позивач просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у Львівській області Національної поліції України № 76 від 06.02.2025 року про звільнення зі служби в поліції за пунктом 8 частини 1 статті 77 (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій));
- поновити старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділення поліції №1 Львівського районного управління поліції №2 ГУНП;
- стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 06.02.2025 року по день постановлення судового рішення.
Ухвалою від 04.07.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами.
Ухвалою від 19.12.2025 суд витребував докази.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, 06.02.2025 року звільнений зі служби в Національної поліції України за пунктом 8 частини 1 статті 77 (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій)) відповідно до наказу Головного управління Національної поліції у Львівській області Національної поліції України № 76 від 06.02.2025 року у зв`язку з підстав, серед іншого, наказу т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 03.02.2025 року №41. 03.02.2025 року відповідно до наказу №34 начальника Харківського національного університету Повітряних сил імені Івана Кожедуба, позивач зарахований до списків особового складу університету, та вважається таким, що з 03.02.2025 року приступив до виконання службових обов`язків. Зазначає, що підставою для вище вказаного розпорядження стало мобілізаційне розпорядження начальника Генерального штабу Збройних сил України від 31.01.2025 року №2095/дск. Надалі, 30.05.2025 позивача відраховано від подальшого навчання через сімейні обставини і направлений для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 . 09.06.2025 року позивач звернувся із заявою на ім`я Начальника ГУ НП у Львівській області із заявою про поновлення на службі з посиланням на положення частини 3 статті 119 КЗпП. Проте, на час даного звернення до суду, на службі позивач не поновлений.
Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечив. Відзив обґрунтований тим, що відповідно до частини першої статті 77 Закону № 580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: 1) у зв`язку із закінченням строку контракту; 2) через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції; 3) за віком - у разі досягнення встановленого для нього цим Законом граничного віку перебування на службі в поліції; 4) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів; 5) через службову невідповідність; 6) у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; 7) за власним бажанням; 8) у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій); 9) у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі; 9-1) у зв`язку з наявністю реального чи потенційного конфлікту інтересів, який має постійний характер і не може бути врегульований в інший спосіб; 10) у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення, а також рішенням суду про визнання його активів або активів набутих за його дорученням іншими особами або в інших передбачених статтею 290 Цивільного процесуального кодексу України випадках, необґрунтованими та їх стягнення в дохід держави; 11) у зв`язку з набуттям громадянства або підданства іншої держави.
Вказує, що 06.02.2025 до ГУНП у Львівській області надійшов витяг з наказу ІНФОРМАЦІЯ_1 від 03.02.2025 № 41 про те, що оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділення поліції № 1 Львівського районного управління поліції № 2 ГУНП у Львівській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 призвано на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_3 з 03 лютого 2025 року до військової частини ХНУПС ( АДРЕСА_2 ). Наказом ГУНП у Львівській області № 76 о/с від 06.02.2025 ГУНП у Львівській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділення поліції № 1 Львівського районного управління поліції № 2 ГУНП у Львівській області - звільнено відповідно до ЗУ «Про Національну поліцію» зі служби в поліції за пунктом 8 частини 1 статті 77 (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій)). Додатково зазначає, що позивачем пропущено строк звернення до суду.
Частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
З клопотаннями про розгляд справи у судовому засіданні сторони у справі не звертались.
Дослідивши матеріали справи на підтвердження й спростування заявлених вимог в їх сукупності, надавши їм юридичну оцінку, суд встановив таке.

Відповідно до витягу з наказу начальника Харківського національного університету Повітряних сил імені Івана Кожедуба від 03.02.2025 №34, молодший лейтенант ОСОБА_1 зарахований до списків особового складу університету, та вважається таким, що з 03.02.2025 року приступив до виконання службових обов`язків. Підставою для вище вказаного розпорядження стало мобілізаційне розпорядження начальника Генерального штабу Збройних сил України від 31.01.2025 року №2095/дск.
Згідно з витягом з наказу від 06.02.2025 №76 о/с старший лейтенант поліції ОСОБА_1 оперуповноважений сектору кримінальної поліції відділення поліції №1 Львівського районного управління поліції №2 ГУНП, звільнений зі служби в Національної поліції України за пунктом 8 частини 1 статті 77 (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій)).
Відповідно до витягу з наказу Начальника Харківського університету Повітряних сил імені Івана Кожедуба від 30.05.2025 №152, молодшого лейтенанта ОСОБА_1 звільнено з військової служби відповідно до пункту другого частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» підпункт «г» - необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю І чи ІІ групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько консультативної комісії закладу охорони здоров`я та з 30.05.2025 виключено зі списків особового складу університету та всіх видів забезпечення.
09.06.2025 позивач звернувся до відповідача із заявою про поновлення на службі, посилаючись на те, що оскільки був призваний та перебував на військовій службі на підставі мобілізаційного розпорядження та враховуючи гарантії передбачені частиною третьою статті 119 Кодексу законів про працю, має право на збереження на період проходження служби місяця роботи та посади у Відділенні поліції №1 Львівського районного управління поліції №2 ГУ НП у Львівській області.
Вважаючи дії щодо не поновлення позивача на службі у поліції та наказ про звільнення з Головного управління Національної поліції у Львівській області Національної поліції України № 76 від 06.02.2025 року протиправним, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Щодо строку звернення до суду.
Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 зазначеного Кодексу.
Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.
Отже, строк звернення до суду за вирішенням цього публічно-правового спору щодо звільнення з військової служби охоплюється спеціальною нормою частини п`ятої статті 122 КАС України.
Строк звернення до суду обчислюється за загальним правилом з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.
Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом, апеляційною чи касаційною скаргами обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Суд при розгляді вказаного питання враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постановах від 28.03.2018 у справі № 809/1087/17 та від 22.11.2018 у справі №815/91/18.
Предметом оскарження у цій справі є наказ Головного управління Національної поліції у Львівській області Національної поліції України № 76 від 06.02.2025 року про звільнення зі служби в поліції за пунктом 8 частини 1 статті 77 (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій).
Ухвалою від 19.12.2025 суд витребував у Головного управління Національної поліції у Львівській області Національної поліції України докази вручення ОСОБА_1 копії з наказу Головного управління Національної поліції у Львівській області Національної поліції України № 76 від 06.02.2025 року про звільнення зі служби в поліції за пунктом 8 частини 1 статті 77 (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій).
24.12.2025 до суду через підсистему «Електронний суд» відповідач подав до суду клопотання до якого долучив копії з листа на ім`я Т.в.о. начальника військового коледжу сержантського складу Харківського національного університету Повітряних Сил від 10.02.2025 №46380-2025; копії з листа адресованого ОСОБА_2 від 10.02.2025 №46209-2025 в якому повідомлено, що наказом від 06.02.2025 №76 о/с позивача звільнено зі служби в поліції, а також копії з квитанцій АТ "Укрпошта" від 12.02.2025.
Щодо долученого листа начальника Управління кадрового забезпечення ГУ НП у Львівській області адресованого Т.в.о. начальника військового коледжу сержантського складу Харківського національного університету Повітряних Сил від 10.02.2025 №46380-2025, суд зауважує таке. Зі змісту названого листа видно, що начальник Управління кадрового забезпечення ГУ НП у Львівській області просив вручити ОСОБА_1 під особистий підпис копію наказу від 06.02.2025 №76 о/с, та скерувати на адресу ГУ НП у Львівській області копію наказу з відміткою про ознайомлення ОСОБА_1 з таким наказом. 
Суд звертає увагу, що відповідач не надав суду копію наказу від 06.02.2025 №76 о/с з відміткою про ознайомлення (вручення) такого ОСОБА_1 . Отож, такий доказ не підтверджує факт вручення Т.в.о. начальника військового коледжу сержантського складу Харківського національного університету Повітряних Сил, а ОСОБА_1 отримання копії наказу від 06.02.2025 №76 о/с. 
Щодо листа адресованого ОСОБА_2 від 10.02.2025 №46209-2025, суд зауважує, що на підтвердження скерування такого ОСОБА_1 відповідач долучив копії з квитанцій АТ "Укрпошта" від 12.02.2025. Суд звертає увагу, що відповідач не надав суду опису вкладення поштового відправлення на підтвердження вмісту конверту відправленого 12.02.2022. Отож, суд також віхиляє такий доказ, оскільки такий не підтверджує факт надіслання/отримання позивачем оскарженого наказу.
Суд відзначає, що спірний наказ виданий відповідачем 06.02.2025, утім в матеріалах справи відсутні докази ознайомлення позивача з цим наказом у день його видання чи докази його вручення позивачу.
Враховуючи те, що в матеріалах справи відсутні докази вручення позивачу оскарженого наказу, суд не застосовує наслідки пропуску строку, передбачені частиною п`ятою статті 122 КАС України строк звернення до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з такого.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із статті 24 Європейської соціальної хартії, з метою забезпечення ефективного здійснення права працівників на захист у випадках звільнення сторони зобов`язуються визнати: a) право всіх працівників не бути звільненими без поважних причин для такого звільнення, пов`язаних з їхньою працездатністю чи поведінкою, або поточними потребами підприємства, установи чи служби.
Громадянам згідно із статті 43 Конституції України гарантується захист від незаконного звільнення.
Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці регулюються Кодексом законів про працю України.
Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України регулюються нормами Закону України “Про національну поліцію” № 580-VIII від 02.07.2015 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Так, відповідно до положень частини 1 статті 59 Закону № 580-VIII, служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
Суд встановив, що відповідно до витягу з наказу начальника Харківського національного університету Повітряних сил імені Івана Кожедуба від 03.02.2025 №34, молодший лейтенант ОСОБА_1 зарахований до списків особового складу університету, та вважається таким, що з 03.02.2025 року приступив до виконання службових обов`язків. Підставою для вище вказаного розпорядження стало мобілізаційне розпорядження начальника Генерального штабу Збройних сил України від 31.01.2025 року №2095/дск.
Згідно з витягом з наказу від 06.02.2025 №76 о/с старший лейтенант поліції ОСОБА_1 оперуповноважений сектору кримінальної поліції відділення поліції №1 Львівського районного управління поліції №2 ГУНП, звільнений зі служби в Національної поліції України за пунктом 8 частини 1 статті 77 (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій)).
Відповідно до витягу з наказу Начальника Харківського університету Повітряних сил імені Івана Кожедуба від 30.05.2025 №152, молодшого лейтенанта ОСОБА_1 звільнено з військової служби відповідно до пункту другого частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» підпункт «г» - необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю І чи ІІ групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько консультативної комісії закладу охорони здоров`я та з 30.05.2025 виключено зі списків особового складу університету та всіх видів забезпечення.
09.06.2025 позивач звернувся до відповідача із заявою про поновлення на службі, посилаючись на те, що оскільки був призваний та перебував на військовій службі на підставі мобілізаційного розпорядження та враховуючи гарантії передбачені частиною третьою статті 119 Кодексу законів про працю, має право на збереження на період проходження служби місяця роботи та посади у Відділенні поліції №1 Львівського районного управління поліції №2 ГУ НП у Львівській області.
Отже, спірні правовідносини виникли з приводу протиправного, на думку позивача, його звільнення зі служби в органах Національної поліції у зв`язку з призовом на військову службу.
Обґрунтовуючи правомірність звільнення позивача зі служби в поліції, аргументи відповідача зводяться до норми пункту 8 частини 1 статті 77 Закону № 580-VIII та того, що позивач фактично перейшов на службу до Харківського національного університету Повітряних сил імені Івана Кожедуба, яка підпорядковується Міністерству оборони України, що перешкоджає можливості подальшого проходження служби в поліції і є з нею взаємовключним.
Пункт восьмий частини першої статті 77 Закону № 580-VIII передбачає, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, в тому числі у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій).
З цього приводу суд зазначає таке.
Нормами статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів визнано обов`язком громадянина України. Громадяни відбувають на військову службу відповідно до закону.
Вказане кореспондується також з положеннями частини 1 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон № 2232-ХІІ).
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Відповідно до статті 2 Закону № 2232-ХІІ, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Статтею 119 КЗпП України встановлені гарантії для працівників на час виконання державних або громадських обов`язків. 
Так, зокрема, частиною 3 вказаної статті визначає, що за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи і посада на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Відповідно до частини 2 статті 39 Закону № 2322-ХІІ, громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частиною третьою статті 119 КЗпП України, а також частиною 1 статті 53 і частиною 2 статті 57 Закону України «Про освіту», частиною другою статті 44, частиною першою статті 54 і частиною третьою статті 63 Закону України «Про фахову передвищу освіту», частиною другою статті 46 Закону України «Про вищу освіту».
Суд зауважує, що нормами Закону не врегульовано порядок збереження робочого місця за поліцейським, що призваний на військову службу під час мобілізації. Водночас, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.
Відтак, у даному випадку застосуванню до спірних правовідносин підлягають норми трудового законодавства.
Наведене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 31 жовтня 2019 року у справі № 825/598/17 та від 16 липня 2020 року у справі № 400/2884/18.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому було продовжено.
Воєнний стан в розумінні положень ст.1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 № 389-VIII - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Отже, з моменту призову на військову службу, за громадянами України, які були призвані на військову службу під час мобілізації на строк до її закінчення зберігаються: місце роботи і посада на підприємстві, установі, організації, незалежно від підпорядкування та форми власності, у яких вони працювали на час призову.
На переконання суду, гарантії, встановлені частиною третьою статті 119 КЗпП України, спрямовані на забезпечення права громадян на працю та її оплату, які повинні виконати свій конституційний обов`язок захисту Батьківщини.
При цьому, суд вважає, що призов на військову службу під час мобілізації не є тотожним із переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій), на яку покликається відповідач, як на підставу звільнення позивача.
Як вже було зазначено судом, відповідно до витягу з наказу начальника Харківського національного університету Повітряних сил імені Івана Кожедуба від 03.02.2025 №34, молодший лейтенант ОСОБА_1 зарахований до списків особового складу університету та вважається таким, що з 03.02.2025 року приступив до виконання службових обов`язків. Підставою для вище вказаного розпорядження стало мобілізаційне розпорядження начальника Генерального штабу Збройних сил України від 31.01.2025 року №2095/дск, а тому на нього поширювалися гарантії, передбачені статтею 119 КЗпП України.
Отже, враховуючи положення частини третьої статті 119 КЗпП України, суд вважає, що наказ Головного управління Національної поліції у Львівській області Національної поліції України № 76 о/с від 06.02.2025 року "Про особовий склад" про звільнення зі служби в поліції за пунктом 8 частини 1 статті 77 (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій) є протиправним та підлягає скасуванню.
Згідно з частиною першою статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Під незаконним звільненням слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, встановленого законом.
Ураховуючи положення чачтини першої статті 235 КЗпП України, на орган, що розглядає трудовий спір, у разі з`ясування того, що звільнення працівника відбулось незаконно, покладається обов`язок поновлення такого працівника на попередній роботі.
Закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту прав, ніж зазначений в частині першій статті 235 КЗпП України, а тому, встановивши, що звільнення відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі.
У постанові Верховного Суду від 20.01.2021 у справі №804/958/16 зазначено, що з аналізу статті 235 КЗпП України вбачається, що у разі встановлення незаконного звільнення суд обмежений правами щодо поновлення такого працівника на посаді, а саме, суд може поновити таку особу лише на роботі, з якої працівника було звільнено.
Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 11.02.2021 року у справі № 640/21065/18, від 27.04.2021 року у справі № 826/8332/17, від 31.05.2021 року у справі № 840/3202/18, від 20.01.2021 року у справі №640/18679/18, від 25.02.2021 року у справі № 820/292/17.
В частині позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд звертає увагу на таке.
Відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Відповідно до статті 27 Закону України “Про оплату праці” порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Водночас, виплата грошового забезпечення поліцейському під час вимушеного прогулу регулюється постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.20015 № 988 “Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції”, з наступними змінами та доповненнями.
Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України “Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції” визначено, що виплата грошового забезпечення поліцейському за час вимушеного прогулу та курсантам вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ із специфічними умовами навчання здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством внутрішніх справ.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 за № 669/28799, затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських.
Пунктом 6 розділу ІІІ Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, передбачено, що поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення.
Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.
Пунктом 9 розділу І Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, встановлено, що при виплаті грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.
Зі змісту вищевказаного Порядку, який є специфічним для вирішення даних спірних відносин, видно, що грошове забезпечення поліцейських обраховується та виплачується з розрахунку календарних днів відповідного місяця їх служби.
Отже, обрахування середньоденного грошового забезпечення позивача на момент звільнення повинно здійснюватися відповідно до кількості календарних днів за два останніх повних місяці служби. Тобто, діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів.
Відтак, норми Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 застосуванню у вказаній справі не підлягають.
Аналогічний висновок сформовано викладено в постанові Верховного Суду від 19.07.2018, справа № 805/1110/17-а, де чітко врегульовано питання про те, як здійснюється виплата грошового забезпечення поліцейському за час вимушеного прогулу, а саме - в календарних, а не робочих днях.
Однак, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.
Як видно із виданої Головним управлінням Національної поліції у Львівській області Довідці про доходи №158/68 від 07.07.2025 ОСОБА_1 за грудень 2024 та січень 2025 року, загальна сума нарахованого грошового забезпечення за останні два повні місяці роботи позивача становить 66142,40 грн ( у грудні 2024 року 37661,90 грн + у січні 2025 28480,50 грн).
Середньоденний заробіток становить 66142,40 /62= 1066,81 грн.
Згідно з витягом з наказу від 06.02.2025 №76 о/с старший лейтенант поліції ОСОБА_1 оперуповноважений сектору кримінальної поліції відділення поліції №1 Львівського районного управління поліції №2 ГУНП, звільнений зі служби в Національної поліції України за пунктом 8 частини 1 статті 77 (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій)).
Таким чином, при розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд бере до уваги період з 06.02.2025 до дня ухвалення рішення у цій справі, тобто до 08.01.2026.
Цей період становить 337 днів.
Отже, сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яку слід стягнути з відповідача на користь позивача становить 337*1066,81 грн = 359514,97 грн.
При цьому середньомісячний заробіток позивача становить 32 071,11 грн (1066,81*31).
Ця сума, відповідно до пункту 2 частини першої статті 371 КАС України, підлягає стягненню з відповідача, на користь позивача та рішення в цій частині звертається до негайного виконання.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини другої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю.
Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати у вигляді судового збору між сторонами не розподіляються.
Керуючись статтями 2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у Львівській області № 76 о/с від 06.02.2025 року "Про особовий склад" про звільнення зі служби в поліції за пунктом 8 частини 1 статті 77 (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій).

Поновити старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділення поліції №1 Львівського районного управління поліції №2 Головного управління Національної поліції у Львівській області.

Рішення суду в частині поновлення на посаді допустити до негайного виконання.

Стягнути з Головного управління Національної поліції України у Львівській області (код ЄДРПОУ 40108833, місцезнаходження: 79007, м. Львів, вул. Генерала Григоренка, 3) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 359514 (триста п`ятдесят дев`ять тисяч п`ятсот чотирнадцять) грн 97 коп., з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства.

Рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за один місяць у розмірі 32 071 (тридцять дві тисячі сімдесят одна) грн 11 коп з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства допустити до негайного виконання.

Судові витрати між сторонами не розподіляються.

Рішення суду першої інстанції набуває чинності після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Суддя Мричко Н.І.