ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2025 року	Львів	Справа № 380/3044/25 пров. № А/857/15380/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючий-суддя                                  Обрізко І.М.,
суддя                                                       Іщук Л.П., Пліш М.А.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 березня 2025 року, прийняте суддею Мартинюк В.Я., в м. Львові, в порядку спрощеного позовного провадження, у справі № 380/3044/25 за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Львівській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,

                                                    В С Т А Н О В И В:

в лютому 2025, Головне управління ДПС у Львівській області (далі – ГУ ДПС, позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач), в якому просило стягнути податковий борг в сумі 113 685 гривень.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що у відповідача наявна заборгованість перед бюджетом, яка складається із сум податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 21 березня 2025 позов задоволено. Стягнуто з фізичної особи ОСОБА_1 податковий борг до бюджету в розмірі 113 685 грн. 00 коп.
Суд виходив з того, що в матеріалах справи наявна податкова вимога форми «Ф» від 10.09.2024 на загальну суму 113685 грн. 00 коп., надіслана відповідачу, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (в матеріалах справи). Тому, контролюючий орган правомірно та у визначені законодавством строки звернувся до суду для здійснення заходів щодо погашення податкового боргу.

Не погоджуючись із судовим рішенням, відповідач подала апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції 07.03.2025 постановив у цій справі ухвалу про відкриття провадження, однак така ухвала відповідачем не отримана, відтак відповідач була позбавлена можливості подати відзив на позовну заяву та докази в його обґрунтування.
Крім того, відповідач зазначає, що обов`язок зі сплати сум, які є предметом спору у цій справі, виконав у повному обсязі, до моменту звернення позивача з позовом в суд першої інстанції. На підтвердження своїх доводів надає платіжні документи. 
Також відповідач просить стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 гривень.

Просить скасувати рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Головне управління ДПС у Львівській області подало відзив на апеляційну скаргу, в якому проти вимог відповідача заперечує, просить суд у задоволенні скарги відмовити.
Доводи відзиву зводяться до того, що на момент прийняття рішення Львівського окружного адміністративного суду вiд 21.03.2025 у справi № 380/3044/25 заборгованість відповідача згідно карток особових рахунків та довідки про заборгованість №1286/5/13-01-13-03 від 30.01.2025 складає 113 685,00 гривень, та виникла з: 
-          податку на доходи фізичних осіб (11010500) – 87 450,00 грн.:
-          військового збору (11011001) – 26235,00 грн..
Станом на 24.04.2025, згідно відомостей інформації системи податкового органу, заборгованість по податку на доходи з фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування ( код класифікації 11010500) погашена 28.03.2025 за рахунок перерахування коштів з одного бюджетного рахунку на інший платіжним дорученням №86039УV/1301 від 26.03.2025 в сумі 87450,00 грн, по військовому збору (код класифікації 11011001) погашена 25.03.2025 за рахунок перерахування коштів з одного бюджетного рахунку на інший платіжним дорученням №82837EV/1301 від 21.03.2025 в сумі 26235,00 грн.
На думку позивача, вказана вище обставина підтверджує законність оскарженого рішення.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд не в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що зі змісту довідки про податкову заборгованість від 30.01.2025 №1286/5/13-01-3-03 сформованої Головним управлінням ДПС у Львівській області з`ясовано, що в ОСОБА_1 наявний податковий борг:
- з податку на доходи фізичних осіб (11010500) 87 450 грн. 00 грн. (податкова декларація про майновий стан і доходи №22312 від 23.05.2024 на суму 87450 грн. 00 коп.);
- з військового збору (11011001) 26235 грн. 00 коп.: (податкова декларація про майновий стан і доходи №22312 від 23.05.2024 на суму 26235 грн. 00 коп.).
Заперечуючи проти наявності податкового боргу відповідач разом з апеляційною скаргою надала платіжні документи, якими підтверджує сплату податкової заборгованості, а саме:
-          платіжну інструкцію № 3B02-C3C4-15MT-H569 від 05.12.2023 про сплату відповідачем 26235,00 грн. військового збору ;
-          платіжну інструкцію № KE04-ECT0-4P4H-XHTC від 27.03.2024 про сплату 87450,00 грн. податку на доходи фізичних осіб.

За правилами статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
В апеляційній скарзі відповідач наголошує на тому, що не отримувала копії ухвали про відкриття провадження у цій справі, а відтак не змогла подати згадані вище платіжні документи до суду першої інстанції для спростування доводів позовної заяви ГУ ДПС у Львівській області.
Колегією суддів встановлено, що ухвала про відкриття провадження у цій справі прийнята 07 березня 2025 та направлена на поштову адресу відповідача. Разом з тим, з інформації трекінгу поштового відправлення така невручена, а згідно відомостей із сайту ДП «Укрпошта»  з`ясовано, що така невручена, зазначено «невдала спроба вручання»».
Згідно ч.6 ст. 251 КАС України днем вручення судового рішення днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Матеріали справи не містять доказів, які б в силу ч.6 ст. 251 КАС України давали підстави стверджувати про належне вручення відповідачу ухвали суду першої інстанції про відкриття провадження.
У відповідності до ч. 1 ст. 261 Кодексу адміністративного судочинства України, під час розгляду справи у спрощеному позовному провадженні відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що відповідач не зміг подати свій відзив та докази на обґрунтування своєї позиції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ч.1 ст.67 Конституції України та ст.16 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі - ПК України), кожен зобов`язаний сплачувати податки, збори, інші обов`язкові платежі до держбюджету в порядку і розмірах, встановлених законом.
Згідно з пп. 14.1.137 п.14.1 ст.14 ПК України, орган стягнення - державний орган, уповноважений здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу в межах повноважень, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.
У відповідності до пп.16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Згідно з пп.14.1.156 п.14.1 ст.14 ПК України, податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).
Відповідно до п.57.1 ст.57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з положенням пп.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Підпунктом 41.4 ст.41 ПК України визначено, що органами стягнення є виключно контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 цього пункту, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, а також державні виконавці в межах своїх повноважень.
У відповідності до п.59.1. ст. 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Відповідно до п.95.1 та п. 95.2 ст.95 ПК України, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.
Згідно з пп. 20.1.19 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право, зокрема, стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов`язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.

У відповідності до п.87.11 ст.87 ПК України, орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.
Пунктом 102.4 статті 102 ПК України передбачено, що уразі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу, крім випадків, передбачених абзацом третім пункту 59.1 статті 59 цього Кодексу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.
З урахуванням того, що відповідач належними та допустими доказами підтвердила погашення наявного у нього податково боргу до моменту звернення позивача до суду з адміністративним позовом, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову ГУ ДПС у Львівській області.

Колегія суддів при прийнятті даного рішення також застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», заява №303-A, п. 29).
З огляду на вказане, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового про відмову в задоволенні позовних вимог.
Щодо питання судових витрат та стягнення витрат на професійну правничу допомогу колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч.1,3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Згідно ч.6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №2 від 16 квітня 2025 Іванченко Єлизавети Олександрівни сплачено 3 633,60 гривень судового збору за подання апеляційної скарги, і така підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Поряд з цим, в контексті питання стягнення витрат на професійну правничу допомогу колегія суддів зазначає таке.

Як підтверджується наданими відповідачем доказами між ОСОБА_1 та адвокатом Щуром Андрієм Анатолійовичем укладено договір про надання правової допомоги № 28/03-25 від 28 березня 2025. За цим договором адвокатом надано послуги з професійної правничої допомоги, а саме - апеляційне оскарження рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21.03.2025 в адміністративній справі № 380/3044/25, що включає, зокрема, але не виключно, надання наступних послуг: a) аналіз матеріалів справи № 380/3044/25 та оскаржуваного рішення; b) виконання апеляційної скарги на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21.03.2025 в адміністративній справі № 380/3044/25.
Згідно пунктів 3.1, 3.3 Договору про надання правової допомоги № 28/03-25 від 23 березня 2025, Сторони дійшли згоди, що гонорар Адвоката за надання правової допомоги з апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції у справі № 380/3044/25 становить 10000 грн.; факт наданих послуг підтверджується актом наданих послуг, який підписується Сторонами.
В підтвердження зазначеної суми витрат на професійну правничу допомогу додаються копії договору про надання правової допомоги № 28/03-25 від 28 березня 2025, акту наданих послуг від 16.04.2025 № 1 до договору про надання правової допомоги № 28/03-25 від 28 березня 2025, платіжного документу про здійснення оплати.

Колегія суддів зазначає, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди досліджують на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 17.09.2019 у справі № 810/3806/18, від 10.12.2019 у справі № 10.12.2019.
Колегія суддів звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором на правову допомогу, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документи про оплату таких послуг та розрахунком таких витрат.

Проаналізувавши подані відповідачем докази, а також обсяг наданих адвокатом послуг в суді апеляційної інстанції, які полягають у підготовці відзиву на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції вважає, що сума судових витрат на професійну правничу допомогу, яку позивач просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань позивач, підлягає зменшенню у зв`язку з відсутності ознак співмірності, визначених ч. 5 ст. 134 КАС України, до 2000 грн.
Вказаний висновок базується на складності спору, характері його предмету, обставинам, що підлягали встановленню. Апеляційний суд критично оцінює заявлену адвокатом тривалість виконання обумовлених договором послуг, а відтак вказаний адвокатом затрачений явно не відповідає складності справи 
Суд також враховує, що відповідач вільний у виборі представника та у визначенні розміру його гонорару за домовленістю сторін, проте цей вибір не повинен бути надмірно обтяжливим для іншої сторони процесу при вирішенні судом питання про розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди при розгляді справ, практику Європейського Суду з прав людини, застосовують як джерело права.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Керуючись ст. ст. 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

                                                     ПО С Т А НО В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 березня 2025 року у справі № 380/3044/25 скасувати і прийняти постанову, якою в задоволенні позову Головного управління ДПС у Львівській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу, - відмовити.
Стягнути з Головного управління ДПС у Львівській області (код ЄДРПОУ: 43968090) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) судові витрати в розмірі: 3633 грн. сплаченого судового збору та 2000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, а всього - 5633 (п`ять тисяч шістсот тридцять три) грн 60 копійок.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.  

Головуючий суддя	 	І. М. Обрізко 	
судді	 	Л. П. Іщук 	
 	 	М.А. Пліш