Справа № 346/5300/25 
Провадження № 33/4808/93/26 
Категорія ч. 2 ст. 173-2 КУпАП 
Головуючий у 1 інстанції Васильковський В. В. 
Суддя-доповідач Повзло 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 січня 2026 року м. Івано-Франківськ
Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду Повзло В.В. за участю адвоката Юркевич Х.М., адвоката Томин С.В., законного представника потерпілої ОСОБА_1 та особи, яка притягалась до адміністративної відповідальності  ОСОБА_2 ,
розглянувши в режимі відеоконференції апеляційну скаргу законного представника потерпілої ОСОБА_3 - ОСОБА_1 на постанову судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10 грудня 2025 року, якою справу про адміністративне правопорушення щодо
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки: АДРЕСА_1 , громадянки України, працюючу: завідувачем аптека «Оптових цін»,
закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутності в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

ВСТАНОВИВ:

Судом першої інстанції провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серія ВАД № 736574 від 13 жовтня 2025 року, ОСОБА_2 обвинувачувалась в тому, що 15 вересня 2025 року, близько 08 год. 00 хв., у м. Коломия, по вул. Лисенка, 24, в приміщенні Коломийського ліцею № 2, вчинила відносно своєї малолітньої дочки – ОСОБА_3 , умисні дії психологічного та фізичного характеру, що полягали у висловлюванні погроз, залякуванні, а також у витягуванні зі шкільного класу силоміць, проти волі дитини, і застосуванні фізичної сили, внаслідок чого була завдана фізична та психологічна шкода психічному і фізичному здоров`ю дитини.

В апеляційній скарзі представник потерпілої просить скасувати постанову судді та постановити нову, якою притягнути ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.
Вважає рішення суду першої інстанції незаконним, а висновки необґрунтованими.
Зазначає, що скоєне ОСОБА_5 правопорушення у вигляді фізичного насильства щодо дитини підтверджується наявними в матеріалах справи доказами: протоколом про адміністративне правопорушення, в якому зафіксовані фактичні обставини справи; письмовими поясненнями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також матеріалами відеозапису. 
Вказує, що як вбачається з матеріалів відеозапису, малолітня ОСОБА_3 не бажала виходити із класу, міцно тримаючись за парту обома руками, однак, незважаючи на це, ОСОБА_2 силоміць її витягнула з класу, тобто вчинила дії, спрямовані на обмеження волевиявлення особи. Таким чином, вважає, що своїми діями ОСОБА_2 вчинила не тільки фізичне, а й психологічне насильства, що заподіяли малолітній ОСОБА_3 наслідки у виді шкоди психічному здоров`ю. 

В судове засідання апеляційного суду з`явились особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 , якій роз`ясненні права, передбачені ст. 268 КУпАП і яка просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, законний представник потерпілої ОСОБА_1 , якому роз`яснені права, передбачені ст. 269 КУпАП і який просив задовольнити його апеляційну скаргу, і їх представники адвокат Юркевич Х.М. та адвокат Томин С.В., яким роз`яснені права, передбачені ст. 270 КУпАП, які підтримали доводи своїх підзахисних.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, вважаю, що в задоволені апеляційної скарги належить відмовити, постанову судді залишити без змін з наступних підстав.
Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).
Так, відповідно до ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Положеннями статті 280 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в даному випадку, передбаченого статтею 173 КУпАП, у числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.
Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин і доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.
Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Розгляд справи відбувається в межах протоколу про адміністративне правопорушення відносно конкретної особи.
Посадовою особою, що складає протокол, ставиться у вину особі вчинення таких конкретних протиправних діянь, що містять в собі ознаки того чи іншого адміністративного правопорушення, що відображається у протоколі. Суддя ж, розглянувши справу, повинен переконатись у наявності чи відсутності підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності за конкретні дії.
Адміністративним правопорушенням (проступком), як визначено ст. 9 КУпАП, визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 736574 від 13 жовтня 2025 року (а.с. 1), ОСОБА_2 , 15 вересня 2025 року, близько 08 год. 00 хв., у м. Коломия, по вул. Лисенка, 24, в приміщенні Коломийського ліцею № 2, вчинила відносно своєї малолітньої дочки – ОСОБА_3 , умисні дії психологічного та фізичного характеру, що полягали у висловлюванні погроз, залякуванні, а також у витягуванні зі шкільного класу силоміць, проти волі дитини, і застосуванні фізичної сили, внаслідок чого була завдана фізична та психологічна шкода психічному і фізичному здоров`ю дитиниза що передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.
При цьому враховую те, що протокол про адміністративне правопорушення за своєю суттю є процесуальним документом, яким уповноважений орган засвідчує певне порушення, допущене особою, яке містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого відповідними нормами КУпАП і який є підставою для подальшого провадження у справі. Зважаючи на викладене та враховуючи позицію Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) щодо протоколу про адміністративне правопорушення, висловлену в рішенні по справі «Карелін проти Російської Федерації», а тому доходжу до висновку, що протокол не може бути самостійним та достатнім доказом у справі про адміністративне правопорушення.
До протоколу на підтвердження викладених в ньому обставин долучено протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та письмові пояснення.
Згідно з протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 15 вересня 2025 року (а.с. 5), інспектор СРПП ст. лейтенант поліції Дригаловський П.П., прийняв усну заяву від ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_1 , заявив, що 15 вересня 2025 року о 08 год. 15 хв., ОСОБА_2 , прийшла до Коломийського ліцею № 2, та почала шарпати дитину, тягнути за руку, маніпулювати, залякувати.
Відповідно до пояснень ОСОБА_1 від 13 жовтня 2025 року (а.с. 9), останній зазначив, що з ОСОБА_2 , перебуває на стадії розлучення, їх спільна донька малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає по черзі з ними обома, визначеного графіку в них немає. Також, зазначив, що ОСОБА_2 , в присутності дітей та вчительки шарпала ОСОБА_6 , погрожувала їй поліцією, кричала та здійснюючи психологічний тиск, насильно витягнула доньку з класу, застосувавши при цьому фізичну силу, кричала та погрожувала доньці.
Згідно з пояснень ОСОБА_2 від 02 жовтня 2025 року (а.с. 10), остання зазначила, що за адресою: АДРЕСА_1 , спільно проживає із донькою – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з батьком якої перебувають на стадії розлучення. Через різні погляди на виховання доньки у них з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , часто виникають суперечки. Зокрема, в них були конфлікти через те, що вони не могли дійти спільної згоди стосовно того, в якому навчальному закладі буде навчатися їх донька.
Відповідно до положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07 грудня 2017 року №2229-VIII домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
На законодавчому рівні встановлено відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, невиконання термінового заборонного припису або неповідомлення про місце свого тимчасового перебування, що передбачено ст. 173-2 КУпАП.
Положеннями Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Згідно ст. 3 Закону дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: подружжя; колишнє подружжя; мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; особи, які мають спільну дитину (дітей); батьки (мати, батько) і дитина (діти); та ін.
Диспозиція ч. 2 ст. 173-2 КУпАП передбачає настання адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Об`єктивну сторону цього правопорушення складають певні дії (бездіяльність), реальне настання шкідливих наслідків та причинний зв`язок між ними.
Однак важливо розрізняти поняття «сварка», «конфлікт», «насильство». Системний аналіз існуючого національного та міжнародного законодавства свідчить про те, що домашнє насильство істотно відрізняться від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод. 
В той час, під конфліктом необхідно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони.
Таким чином, самі по собі, зокрема, висловлювання погроз, залякування, а також витягування зі шкільного класу силоміць, проти волі дитини, і застосуванням фізичної сили, не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення лише у тому випадку, коли такі спрямовані на обмеження волевиявлення особи якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. 
Суд звертає увагу, що вчинення будь-яких діянь фізичного, психологічного чи економічного характеру, повинно бути підтверджено поясненнями свідків, потерпілих або іншими доказами, визначеними у ст.ст. 269, 272 КУпАП, що є необхідним елементом складу даного правопорушення.
Отже, зі змісту статті 173-2 КУпАП вбачається, що до адміністративної відповідальності можна притягнути лише за умисно вчинене правопорушення.
Умисним є правопорушення, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
Проте, обов`язковою умовою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП є вчинення не будь-яких діянь зазначених у ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, а лише тих, внаслідок яких чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Завдання шкоди психологічному здоров`ю потерпілого – звернення за психологічною допомогою, наявність скарг психосоматичного характеру, страхи, необумовлена тривожність, відчуття безпорадності, залякування, погрози виконання певних дій потерпілою під тиском кривдника, надмірне збудження, безсоння тощо.
Отже, необхідні докази, що містять наочні ознаки існування факту завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Виходячи зі специфіки вказаного виду адміністративного правопорушення, в даному випадку конфліктної ситуації, яка виникла за участю  ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , не можливо сприймати як підставу для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП, лише за наявності вказаних у протоколі обставин та наявності доказів, а саме відеозаписів події.
Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вина  ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, не доводиться сукупністю доказів, які були надані суду першої інстанції та досліджені під час судового розгляду, з чим погоджується апеляційний суд.
Вважаю, що суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що фабула адміністративного правопорушення, зазначеного в протоколі про адміністративне правопорушення, не відповідає складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, зі змінами внесеними Законом України «Про внесення змін до КУпАП та інших законів України у зв`язку з ратифікацією Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок i домашньому насильству та боротьбу з цими явищами № 3733-IX від 22 травня 2024 року.
При цьому встановлення та зазначення повних відомостей у протоколі про адміністративне правопорушення, є прямим обов`язком органу, який склав протокол відповідно до вимог ч. 1 ст. 256 КУпАП.
Крім того саме по собі висловлювання погроз, залякування, а також витягування зі шкільного класу, із числа передбачених ст. 3 Закону № 2229-VIII, автоматично не утворює собою складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, окрім як ці дії неминуче мають потягнути за собою наслідки, а саме: завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Проте у даному випадку наявність наслідків дій  ОСОБА_2 у виді спричинення фізичної та психологічної шкоди психічному і фізичному здоров`ю, хоча й відображені у протоколі про адміністративне правопорушення, втім, їх зміст не розкрито, а тим більше не доведено за стандартом поза розумним сумнівом, а відтак, ці доводи ґрунтуються на припущеннях, що прямо суперечить ст. 62 Конституції України.
Як вбачається з матеріалів справи, між батьками малолітньої  ОСОБА_3 наявний конфлікту щодо визначення місця проживання дитини її навчання та виховання.
Проте сам лише факт наявності між учасниками справи конфліктної ситуації не може свідчити про вчинення психологічного чи фізичного насильства в розумінні вимог ст. 173-2 КУпАП та ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Наявність сварок і непорозумінь між вищевказаними особами свідчить про існування між ними неузгодженості життєвих позицій в певних аспектах ставлення до життя, навчання та виховання дитини, однак не підтверджує факту вчинення саме домашнього насильства щодо малолітньої  ОСОБА_3 .
Вважаю, що суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про те, що сам факт звернення ОСОБА_1 , до органів поліції щодо вчинення домашнього насильства без належних та допустимих доказів, що підтверджують такі дії, не є достатнім підтвердженням вчинення такого насильства.
Тобто, факт вчинення домашнього насильства, не знайшов свого підтвердження при розгляді справи про адміністративне правопорушення.
Таким чином, вважаю, що судом першої інстанції було правильно зроблено висновок про відсутність у діях  ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.
Отже, матеріали справи не містять достатніх доказів на підтвердження вчинення  ОСОБА_2 домашнього насильства.
Згідно з ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відтак, враховуючи обставини справи, а також враховуючи, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, обставини події, описані у протоколі про адміністративне правопорушення, не дозволяють зробити висновок про наявність в діях  ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.
З врахуванням викладеного вище, вважаю, що постанова місцевого суду є законною та обґрунтованою, та підстави для її скасування, відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу законного представника потерпілої ОСОБА_3 - ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Постанову судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10 грудня 2025 року, якою справу про адміністративне правопорушення щодо  ОСОБА_2 закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Повзло