Справа № 569/26498/25
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2025 року           м. Рівне 

Рівненський міський суд в особі судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт по кримінальному провадження №12025181010001828 від 04 вересня 2025 року відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рівне, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 неодруженого, раніше несудимого, з вищою освітою, військовослужбовця ЗС України,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Бармаки, Рівненського району, Рівненської області, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_2 , фактично проживючого за адресою АДРЕСА_3 , із середньо-спеціальною освітою, неодруженого, не судимого, військовослужбовця ЗС України,
обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 194 КК України,
з участю: прокурора ОСОБА_5 , обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , захисника-адвоката ОСОБА_6 ,-

ВСТАНОВИВ :

04 березня 2025 року ОСОБА_3 на підставі Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» №69/2022 від 24.02.2022 був призваний ІНФОРМАЦІЯ_3 на військову службу у Збройних Силах України.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №67 від 04.03.2025 молодшого сержанта ОСОБА_3 призначено на посаду курсанта навчального взводу навчальної роти 1 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 .
07 травня 2022 року ОСОБА_4 на підставі Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» №69/2022 від 24.02.2022 був призваний ІНФОРМАЦІЯ_4 на військову службу у Збройних Силах України.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 №67 від 01.03.2025 старшого солдата ОСОБА_4 призначено на посаду номеру обслуги 2 мінометного взводу мінометної батареї НОМЕР_3 загону спеціальних операцій військової частини НОМЕР_2 .
Відповідно до ст.ст. 3, 28, 29, 68 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; кожен має право на повагу до його гідності, ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню; кожна людина має право на особисту недоторканість; кожен зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції України та Законів України.
Відповідно до ст. 9 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України затвердженого Законом України від 24.03.1999 року №548-XIV "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовці зобов`язані свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок. 
Статтею 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачено, що військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому.
Відповідно до ст. ст. 9, 11, 13, 16, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, будучи військовослужбовцем Збройних Сил України молодший сержант ОСОБА_3 , повинен знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, додержуватись вимог безпеки, вживати заходів до запобігання травматизму, виконувати обов`язки, які визначаються Статутами Збройних Сил України, відповідними посібниками, положеннями та інструкціями, неухильно виконувати правила безпеки під час її використання, не допускати протиправних дій самому та утримувати від скоєння таких дій інших військовослужбовців, досконало володіти зброєю і технікою, тримати їх завжди справними, чистими, готовими до бою, неухильно виконувати правила безпеки під час використання зброї, бездоганно та неухильно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, застосовувати зброю лише в бойовій обстановці, а в мирний час - у виняткових випадках, відповідно до вимог Статуту внутрішньої служби ЗС України.
Однак, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 діючи за попередньою змовою групою осіб, та іншою невстановленою досудовим розслідування особою, у вересні 2025 року, точної дати та часу не встановлено, перебуваючи у м. Рівне, Рівненської області, попередньо домовилися про вчинення підпалу чужого майна на території м. Рівне. 
З цією метою, реалізуючи свій спільний злочинний умисел направлений на умисне пошкодження та знищення чужого майна, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер та наслідки своїх дій, у вигляді знищення чужого майна, 04 вересня 2025 року, приблизно о 02 годині 00 хвилин, ОСОБА_3 та інші співучасники злочину прибули до контейнерів, які знаходяться на ринку « ІНФОРМАЦІЯ_5 », що за адресою АДРЕСА_4 , в яких здійснює свою підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_7 та реалізуючи спільний злочинний умисел направлений на умисне пошкодження та знищення чужого майна, діючи за попередньо обумовленим планом, поклали заздалегідь підготовлені до вчинення злочину частини автомобільних шин на металеві фасади контейнерів, облили їх легкозаймистою сумішшю та підпалили, в результаті чого виникла пожежа, чим завдали потерпілому ОСОБА_7 майнової шкоди на суму 482084,25 гривень.
Таким чином, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 194 КК України, як своїми умисними діями, які виразилися у вчиненні умисного знищення чужого майна шляхом підпалу, вчиненому за попередньою змовою групою осіб. 
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд за клопотанням учасників судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинувачених та характеризуючих даних на обвинувачених.
Обов"язковими передумовами можливості здійснення розгляду даного кримінального провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК є: повне визнання вини обвинуваченими, не заперечення фактичних обставин кримінального провадження, кваліфікація дій, правильне розуміння та усвідомлення змісту обставин злочину, в якому обвинувачуються ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , правові наслідки розгляду за спрощеною процедурою, а також відсутність сумнівів у добровільності позиції щодо усвідомлення обвинуваченими цих обставин.
Судом також з`ясовано, що обвинувачені та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин та наслідки їх не оспорювання. Сумнівів у добровільності та істинності їх позиції у суду немає. Крім того суд роз`яснив, що учасники судового розгляду будуть позбавлені права оспорювати у апеляційному порядку ті фактичні обставини справи, які в судовому засіданні не досліджувались, і які ніким не оспорюються. 
Так, допитані в судовому засіданні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , свою вину у вчиненні інкримінованого правопорушення визнали повністю, щиро розкаялись, кваліфікацію правопорушення не оспорювали та кожен окремо показали, що дійсно 04 вересня 2025 року, приблизно о 02 годині 00 хвилин, вони прибули до контейнерів, які знаходяться на ринку « ІНФОРМАЦІЯ_5 », що за адресою АДРЕСА_4 , в яких здійснює свою підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_7 та реалізуючи спільний злочинний умисел направлений на умисне пошкодження та знищення чужого майна, діючи за попередньо обумовленим планом, поклали заздалегідь підготовлені до вчинення злочину частини автомобільних шин на металеві фасади контейнерів, облили їх легкозаймистою сумішшю та підпалили, в результаті чого виникла пожежа, чим завдали потерпілому майнової шкоди на суму 482084,25 гривень. Крім того обвинувачені пояснили, що повністю відшкодували потерпілому завдану шкоду, являються військовослужбовцями ЗС України, а тому просять застосувати до них міру покарання у виді штрафу, оскільки вони матеріально забеспечені і можуть сплатити призначену суму штрафу. 
Потерпілий в судове засідання не з"явився, однак подав заяву, в якій просить розглянути кримінальне провадження без його участі, всі збитки йому повністю відшкодовані, а тому просить суд суворо не карати обвинувачених. 
Постановою слідчого СВ Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_8 від 10.09.2025 визнано та приєднано до матеріалів кримінального провадження в якості речового доказу – інвентаризацію ТМЦ ФОП ОСОБА_9 м. Рівне (т.1 а.к.п. 114-126 ). 
Постановами слідчого СВ Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_8 від 05.09.2025 визнано та приєднано до матеріалів кримінального провадження в якості речових доказів – копії відеодисків DWD-R, що знаходяться у володінні ФОП ОСОБА_10 , бізнес-центру "Партизан", директора ПП "Торговий-центр-Д" ОСОБА_11 (т. 1 а.к.п.177-185, 189-197, 201-217).
Постановою слідчого СВ Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_8 від 06.09.2025 та 10.09.2025 визнано та приєднано до матеріалів кримінального провадження в якості речових доказів – медичну маску блакитного кольору та одноразові резинові рукавички (т. 2 а.к.п. 68-70, 81-83).
Постановою слідчого СВ Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_8 від 06.09.2025 визнано та приєднано до матеріалів кримінального провадження в якості речового доказу – змиви біологічних матеріалів які були вилучені під час обшуку 05.09.2025 в автомобілі марки "Опель" Вектра (т. 3 а.к.п. 14-16).
Постановами слідчого СВ Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_12 від 10.09.2025, 25.11.2025 та 01.12.2025 визнано та приєднано до матеріалів кримінального провадження в якості речових доказів – каністри та полімерні ємності із речовиною невідомого походження, полімерну пляшку (т. 3 а.к.п. 132-134, т.5 а.к.п. 195-196, 208-209, 220-221).
Постановою слідчого СВ Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_8 від 11.09.2025 визнано та приєднано до матеріалів кримінального провадження в якості речового доказу – посвідчення № 092 на ім"я ОСОБА_13 (т. 3 а.к.п. 132-134).
Постановою слідчого СВ Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_14 від 09.09.2025 визнано та приєднано до матеріалів кримінального провадження в якості речових доказів – комутатор марки "Dahua", 19 обрізків шин (т. 3 а.к.п. 189-190).
Постановами слідчого СВ Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_15 від 12.09.2025 та слідчого ОСОБА_8 від 30.09.2025 визнано та приєднано до матеріалів кримінального провадження в якості речових доказів – сервер марки "HIKVISION", USB-пристрій, безпровідна мишка "Trust", флеш-носій "Transcend" об"ємом пам"яті 32 гб, адаптер марки "Kindstoh", флеш-носій марки "Kindstoh" (т. 3 а.к.п. 212-214, т. 4 а.к.п. 65-66,74-75,84-85 ).
Постановою слідчого СВ Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_8 від 03.10.2025 визнано та приєднано до матеріалів кримінального провадження в якості речових доказів – 17 таблеток білого, помаранчевого, коричневого, жовтого кольорів (т. 4 а.к.п. 96-98).
Постановою слідчого СВ Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_8 від 19.09.2025 визнано та приєднано до матеріалів кримінального провадження в якості речового доказу – розкладний ніж червоного кольору (т. 4 а.к.п. 110-111).
Постановою слідчого СВ Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_8 від 14.10.2025 визнано та приєднано до матеріалів кримінального провадження в якості речового доказу – два гіпсових зліпки трасологічного сліду взуття (т. 4 а.к.п. 218-220).
Постановою слідчого СВ Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_8 від 10.10.2025 визнано та приєднано до матеріалів кримінального провадження в якості речового доказу – фрагменти протектору шин (т. 4 а.к.п. 241-243).
Постановою слідчого СВ Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_8 від 10.10.2025 визнано та приєднано до матеріалів кримінального провадження в якості речового доказу – фрагмент еластичного кабелю білого кольору (т. 4 а.к.п. 253-254).
Постановою слідчого СВ Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_8 від 23.09.2025 визнано та приєднано до матеріалів кримінального провадження в якості речових доказів – шість слідів пальців рук, дактилокарти на ім"я ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (т. 4 а.к.п. 277-279).
Постановою слідчого СВ Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_8 від 10.11.2025 визнано та приєднано до матеріалів кримінального провадження в якості речових доказів – змиви з запальнички та пляшки (т. 5 а.к.п. 30-31).
Постановами слідчого СВ Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_8 від 03.11.2025, 10.11.2025 та 24.11.2025 визнано та приєднано до матеріалів кримінального провадження в якості речових доказів – змиви біологічного матеріалу з автомобіля (т. 5 а.к.п. 49-51, 69-71, 93-94).
Постановами слідчого СВ Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_8 від 03.11.2025 та 10.11.2025 визнано та приєднано до матеріалів кримінального провадження в якості речового доказу – дві одноразових маски блакитного кольору (т. 5 а.к.п. 112-113, 153-154).
Постановою слідчого СВ Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_8 від 10.11.2025 визнано та приєднано до матеріалів кримінального провадження в якості речового доказу – змиви з паркану та еластичного кабелю (т. 5 а.к.п. 134-135).
Постановою слідчого СВ Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_8 від 25.11.2025 визнано та приєднано до матеріалів кримінального провадження в якості речового доказу – пожежне сміття (т. 5 а.к.п. 179-180).
Постановами слідчого СВ Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_8 від 28.11.2025 та 02.12.2025 визнано та приєднано до матеріалів кримінального провадження в якості речових доказів – змиви з полімерної пляшки, контейнера, бетонного покриття та металевих воріт (т. 5 а.к.п. 232-233, 253-255).
Постановою слідчого СВ Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_8 від 28.11.2025 визнано та приєднано до матеріалів кримінального провадження в якості речового доказу – пластикову пляшку з емблемою "Кока-Кола" (т. 5 а.к.п. 267-268).
Постановою слідчого СВ Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_8 від 03.11.2025 визнано та приєднано до матеріалів кримінального провадження в якості речового доказу – зразки букального епітелію ОСОБА_3 (т. 6 а.к.п. 245-246).
Ухвалами слідчого судді Рівненського міського суду від 10.09.2025, 11.09.2025 та 17.09.2025 накладено арешт на майно (т. 2 а.к.п. 77-80, 121-124, т. 3 а.к.п. 20-23, 138-139, 169-170, 194-195, 218-220).
Згідно з ч. 1 ст. 22 КПК кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Відповідно до ч. 2 ст. 22 КПК сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Частиною 6 ст. 22 КПК встановлено, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Статтею 62 Конституції України гарантовано, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Зазначені права і свободи мають своє відображення у загальних засадах кримінального провадження, а саме у презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка відповідно до ст. 17 ч. 1 КПК України полягає у тому, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 368-2 КК України зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).
Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.
Виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.
Таким чином, за результатами судового розгляду, суд дійшов висновку, що діяння, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , мало місце та містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 194 КК України, та останні у його вчиненні винні. 
У відповідності до ст. 12 КПК України, вчинене обвинуваченими кримінальне правопорушення відноситься до категорії тяжких злочинів, що суд враховує при призначенні покарання.
Що стосується особи обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 то суд враховує, що останні на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебувають, раніше не судимі, являються військовослужбовцями ЗСУ, по місцю проходження військової служби характеризуються позитивно.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинувачених, то суд вважає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та повне відшкодування завданої шкоди.
Органом досудового розслідування обтяжуючою обставиною визнано вчинення злочину групою осіб за попередньою змовою. 
Однак відповідно до ч. 4 ст. 67 КК України, якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака кримінального правопорушення, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує. 
За таких підстав, суд вважає не враховувати обставину вчинення злочину групою осіб за попередньою змовою як обтяжуючу. 
Витрати на залучення експертів становлять 262853 грн 25 коп. 
Згідно Постанови Верховного Суду від 18.09.2019 - каяттям є негативно забарвлене почуття, що поєднує в собі співчуття або жаль з приводу свого вчинку і почуття провини за його наслідки.
Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.
Обвинувачені щиро покаялись з приводу вчиненого як під час досудового розслідування так і під час судового розгляду, висловили жаль з приводу свого вчинку та вказали, що в подальшому таких протиправних діянь не вчинятимуть. Крім того, повністю відшкодували завдану шкоду, що свідчить про щире а не уявне каяття. 
Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2013 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. У кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Як слідує з п. 3 даної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину його обставини його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчиненого групою осіб і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).
Статтею 17 Закону України від 23.02.2016 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справи суди застосовують Конвенцію та практику суду, як джерело права.
У справі «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005, так і в справі «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005, Європейський суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» п. 38 рішення від 16.10.2008 ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалось пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий тягар для особи».
Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Відповідно до ст. 69 КК України за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може за особливо тяжкий, тяжкий злочин або злочин середньої тяжкості призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для даного виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.
Як встановлено в ході судового розгляду, обвинувачені щиро покаялись у вчиненому діянні, активно сприяли розкриттю кримінального правопорушення, повністю відшкодували завдану шкоду, а також враховуючи дані про осіб, що вони вперше притягуються до кримінальної відповідальності, раніше не судимі, являються військовослужбовцями ЗС України, а обтяжуючих обставин в ході судового розгляду не встановлено, то суд приходить до переконання про призначення обвинуваченим покарання більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті встановленої ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст.194 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, шляхом переходу до іншого, більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкції статті (частини) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення, а саме штрафу у розмірі ближче до максимального.
Водночас при призначенні покарання суд враховує всі інші фактори, що мають місце як у момент вчинення обвинуваченими кримінального правопорушення, так і після них. Ці фактори мають стати показником позитивних чи негативних тенденцій виправлення винних, зниження їх рівня деліктоздатності й засвідчити своєрідний процес декриміналізації обвинуваченими, тобто буде підставою призначення менш суворого покарання, ніж передбачено законом.
Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступені тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування того чи іншого покарання
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Враховуючи характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого правопорушення, обставини його вчинення, особи винних і обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого, а обтяжуючих обставин не встановлено, тому суд прийшов до переконання, що обвинуваченим має бути призначене покарання без ізоляції від суспільства у виді штрафу ближче до максимального, оскільки саме такий вид покарання є адекватний характеру вчинення обвинуваченими кримінально-караного діяння, та буде необхідний і достатній для їх виправлення, попередження нових правопорушень.
Суд також вважає, що таке покарання відповідатиме тяжкості правопорушення, та не буде становити «особистий надмірний тягар для обвинувачених та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства вимогам захисту основоположних прав особи". Крім того, призначене покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинувачених, та воно випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 року.
Призначаючи вищевказане покарання обвинуваченим, суд враховує також думку потерпілого та виходить з принципу справедливості і вважає, що такий менш суворий вид покарання буде достатній для виправлення обвинувачених та попередження вчинення ними нових правопорушень.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 визнати винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 194 КК України та із застосування вимог ст. 69 КК України, призначити більш м`який вид основного покарання, не зазначеного в санкції статті за це кримінальне правопорушення, у виді у виді штрафу у розмірі 10 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, кожному, що становить по 170 000 грн.
Запобіжний захід ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати.
Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь держави витрати за проведення судових експертиз у солідарному порядку по 131 426 грн 65 коп.
Скасувати арешти накладені ухвалами слідчого судді Рівненського міського суду від 10, 11 та 17.09.2025 року.
Речові докази, а саме: інвентаризацію ТМЦ ФОП ОСОБА_7 , копії відеозаписів з відеокамер зовнішнього спостереження, вилучені у ФОП ОСОБА_10 , з приміщення бізнес-центру "Партизан", ринку "Дикий", що знаходяться на оптичних дисках ДВД-Р, залишити при матеріалах кримінального провадження; медичні маски блакитного кольору, 17 таблеток білого, помаранчевого, коричневого, жовтого кольорів, одноразові резинові рукавички, чотири сліди папілярних узорів, змиви біологічних матеріалів, полімерну пляшку, каністру білого кольору, три полімерні ємності, комутатор марки "Dahua", 19 обрізків шин, розкладний ніж червоного кольору, два гіпсових зліпки, фрагменти протекторів шин, фрагмент еластичного кабелю, шість слідів пальців рук, дактилокарти на ім"я ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , змиви із запальнички та пляшки, пожежне сміття, пластикову пляшку з емблемою "Кока-Кола", зразки букального епіталію ОСОБА_3 , після набрання вироком законної сили - знищити, сервер марки "HIKVISION", USB-пристрій, безпровідна мишка "Trust", флеш-носій "Transcend" об"ємом пам"яті 32 гб, адаптер марки "Kindstoh", флеш-носій марки "Kindstoh" об"ємом пам"яті 8 гб, посвідчення № 092 на ім"я ОСОБА_13 повернути останньому, три флеш-носії, на 16, гб, 128 Гб, після набрання вироком законної сили повернути ОСОБА_13 .
Вирок може бути оскаржений обвинуваченими, потерпілим, прокурором шляхом подачі апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили, якщо інше не передбачене цим Кодексом після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок, який набрав законної сили, обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для всіх фізичних чи юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.
Копія вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя -