П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 грудня 2025 року
м. Київ
справа № 134/732/24
провадження № 51-2845км25
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:
головуючого                                   ОСОБА_1 ,
суддів                                               ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора                                       ОСОБА_5 ,
захисника                                       ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),
засудженого                                  ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 22 квітня 2025 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Червоне Сакського району Автономної Республіки Крим, який зареєстрований в АДРЕСА_1 ,
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК, і
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Крижопільського районного суду Вінницької області від 26 лютого 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватим та призначено покарання за ч. 4 ст. 187 КК у виді позбавлення волі на строк 8 років 6 місяців з конфіскацією майна.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 22 квітня 2025 року вирок місцевого суду залишено без змін.
Судами попередніх інстанцій ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він в умовах воєнного стану 17 лютого 2024 року на території колишнього Заболотненського дитячого обласного психоневрологічного санаторію, розташованого по вул. Чоботарській, 2 в с. Заболотне Тульчинського району Вінницької області, застосував до ОСОБА_8 насильство, небезпечне для його здоров`я (середньої тяжкості та легкі тілесні ушкодження), а після цього забрав мобільний телефон потерпілого, карту пам`яті до нього, а також грошові кошти в сумі 1000 грн та 20 євро.
Вимоги касаційної скарги, узагальнені доводи особи, яка її подала, та заперечень на неї
У касаційній скарзі захисник посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
На обґрунтування своїх вимог захисник зазначає, що:
- в засудженого не було умислу на вчинення розбою та корисливого мотиву, а побиття потерпілого викликані особистими спонуканнями;
- апеляційний суд не надав оцінку недопустимості протоколу обшуку від 17 лютого 2024 року, не дослідив відеозапис його проведення та залишив поза увагою висновки, зроблені в постанові ККС ВС від 02 вересня 2020 року у справі № 591/4742/16-к;
- на момент вручення повідомлення про підозру 18 лютого 2024 року постанова про визначення групи прокурорів не була прийнята, а тому зібрані докази є недопустимими.
На касаційну скаргу захисника прокурор надіслав заперечення, в яких вважає її необґрунтованою, а тому просить залишити без зміни оскаржуване судове рішення.
Позиції учасників судового провадження
В судовому засіданні:
- сторона захисту підтримала касаційну скаргу та просила її задовольнити;
- прокурор заперечувала проти задоволення касаційної скарги сторони захисту і просила залишити ухвалу апеляційного суду без зміни.
Потерпілий був належним чином повідомлений про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання не прибув, причин своєї неявки Суду не повідомив.
Мотиви суду
Колегія суддів заслухала суддю-доповідача, учасників судового провадження,перевірила матеріали кримінального провадження, наведені у касаційній скарзі доводи і дійшла такого висновку.
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Під час розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій, а неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження не можуть бути предметом перегляду в касаційному суді.
Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги (ч. 2 ст. 433 КПК).
На переконання сторони захисту в засудженого був відсутній умисел на вчинення розбою та корисливий мотив, а побиття потерпілого було викликано особистими спонуканнями.
Вказана версія подій була детально проаналізована судами попередніх інстанцій, які її аргументовано відхилили.
Впродовж судового розгляду ОСОБА_7 заперечував факт заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_8 з корисливих мотивів, а вказував, що такі дії вчинив у зв`язку із образливими висловлюваннями потерпілого щодо військовослужбовців.
Проте жоден допитаний місцевим судом свідок, як і свідок ОСОБА_9 , який із засудженим та потерпілим розпивав спиртні напої перед подією, не підтвердив негативні висловлювання з боку ОСОБА_8 щодо Збройних Сил України або ж наявність конфліктних відносин між потерпілим та засудженим взагалі.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 у малолюдному місці заподіяв потерпілому середньої тяжкості та легкі тілесні ушкодження. Далі засуджений заволодів майном потерпілого, що підтверджується виявленим під час обшуку у будинку за місцем проживання засудженого належним потерпілому мобільним телефоном та грошовими коштами.
Також судами було встановлено, що в ході обшуку телефон було виявлено без чохла, а окремо поруч з ним знаходилася сім-картка та карта пам`яті до нього, що вказує на те, що засуджений намагався приховати свої злочинні дії.
Інше ж майно потерпілого, яке не становило цінності (як от капюшон, шапка, барсетка, гаманець, пластини таблеток тощо) було виявлено поблизу місця події всередині складського приміщення.
Версія засудженого про те, що він побачив мобільний телефон, який лежав на землі і планував його віднести до магазину, щоб повернути тому, хто його втратив, не знайшла свого підтвердження.
Суди правильно поставили її під сумнів, виходячи із конкретних обставин цього провадження, а саме того факту, що сам засуджений хоч і не визнає, що витягнув телефон у потерпілого, однак повідомляє, що він був знайдений поблизу місця, де він побив потерпілого. 
Тому у Суду немає сумнівів у правильності кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 187 КК та доведеності його винуватості у скоєному.
Щодо аргументів захисника про відсутність постанови про визначення групи прокурорів на момент вручення повідомлення про підозру колегія суддів зазначає таке.
Під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції в ході дослідження доказів стороною обвинувачення було долучено постанову про визначення (заміну) групи прокурорів від 17 лютого 2024 року, яку на стадії виконання вимог ст. 290 КПК не було відкрито захисту.
Сторона захисту була ознайомлена під час судового засідання з вказаною постановою, а доказів, які б ставили під сумнів дату її прийняття матеріали кримінального провадження не містять.
Відтак Суд вважає необґрунтованими твердження сторони захисту про відсутність постанови про визначення групи прокурорів на початку досудового розслідування.
Аргументи захисника про порушення процесуального закону в частині проведення обшуку від 17 лютого 2024 року Суд вважає невмотивованими.
Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, суд апеляційної інстанції навів переконливі мотиви на спростування доводів захисту про недопустимість протоколу обшуку.
Зокрема, цей суд, як і суд першої інстанції, встановив певні формальні недоліки під час оформлення протоколу обшуку (незазначення всіх працівників поліції під час проведення цієї слідчої дії), однак зробив правильний висновок про те, що такий недолік не тягне за собою недопустимість результатів проведеного обшуку, під час якого було здійснено безперервний відеозапис, в ході якого простежується уся послідовність здійснення цієї слідчої дії, про що йдеться у протоколі від 17 лютого 2024 року.
Обставини обшуку, про який йдеться у постанові ККС ВС від 02 вересня 2020 року у справі № 591/4742/16-к, є відмінними від тих, за яких відбувся обшук у розглядуваному провадженні, а тому посилання на вказану постанову не є релевантним, про що також вказано у судових рішеннях.
Зокрема у постанові від 02 вересня 2020 року ККС ВС констатував порушення проведення обшуку з низки підстав: відсутні відомості про упакування вилучених предметів, не вказано послідовність проведення цієї слідчої дії, відсутні відомості про оперативних працівників, а свідки, які були понятими під час обшуку, підтвердили, що не були присутні під час виявлення певних предметів, а були запрошені до кухні квартири вже після того, як там побували працівники поліції.
Натомість у розглядуваній справі за наявності відеозапису проведення цієї слідчої (розшукової) дії незазначення всіх працівників поліції під час проведення обшуку не вказує на недопустимість цієї слідчої дії.
Окрім цього, у справі № 591/4742/16-к обов`язкова фіксація відеозапису обшуку на той момент КПК не передбачалася на відміну від цього кримінального провадження, у якому такий відеозапис відбувався.
Сторона захисту не порушувала перед апеляційним судом питання про повторне дослідження доказів, а цей суд їх переоцінку не здійснював, у зв`язку з чим підстав для повторного дослідження відеозапису обшуку в суду апеляційної інстанції не було.
Інші аргументи захисника про недопустимість результатів обшуку також не вказують на наявність істотних порушень вимог КПК, які б ставили під сумнів законність проведення цієї слідчої (розшукової) дії.
З огляду на зазначене, Суд вважає необґрунтованими аргументи захисту про недопустимість протоколу обшуку.
Покарання ОСОБА_7 , попри твердження захисника про його суворість, призначено з дотриманням вимог статей 50, 65 КК, і воно є справедливим.
Під час призначення засудженому покарання у виді позбавлення волі на строк вісім років шість місяців місцевий суд урахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до особливо тяжких, конкретні обставини, характер та спосіб його вчинення, відомості про ОСОБА_7 , а саме - те, що він раніше не судимий, не одружений, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проходження військової служби характеризується негативно, свою вину в інкримінованому злочині не визнав, не розкаявся, після побиття потерпілого пішов з місця події та не вжив жодних заходів для надання допомоги потерпілому.
Обставин, які б пом`якшували покарання, судами встановлено не було, а обставинами, які його обтяжують, було визнано вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння та вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.
На переконання колегії суддів, призначене ОСОБА_7 покарання з врахуванням наведених відомостей є достатнім та необхідним для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
З огляду на викладене, Верховний Суд вважає, що в ході розгляду цього кримінального провадження суд апеляційної інстанції не допустив істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості. Ухвала апеляційного суду є вмотивованою та відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.
Керуючись статтями 433, 436, 442 Кримінального процесуального кодексу України, Суд
УХВАЛИВ:
Ухвалу Вінницького апеляційного суду від 22 квітня 2025 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника - без задоволення.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                          ОСОБА_2                              ОСОБА_3