ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"12" січня 2026 р. Справа№ 910/9044/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Андрієнка В.В.
суддів: Буравльова С.І. 
Шапрана В.В. 

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укртрансгаз»
на рішення Господарського суду міста Києва від 07.10.2025
у справі № 910/9044/25 (суддя Ващенко Т.М.)
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газбудінжиніринг"
до Акціонерного товариства "Укртрансгаз"
про стягнення 273 000,00 грн,
УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Газбудінжиніринг" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Укртрансгаз" про стягнення 273 000,00 грн безпідставно отриманих коштів у вигляді сплаченої АТ "Юнекс Банк" банківської гарантії №2024/1/1624/V , якою було забезпечено виконання позивачем зобов`язань за укладеним з відповідачем договором № 2307000007 від 04.07.2023. 
Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.10.2025 у справі №910/9044/25 позов задоволено повністю. Стягнуто з Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газбудінжиніринг" 273 000, 00 грн безпідставно отриманих коштів та 4 095,00 грн судового збору. 
23.10.2025 Акціонерне товариство "Укртрансгаз", звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 07.10.2025 у справі № 910/9044/25 скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована неправильним застосуванням судом норм матеріального права. Зокрема апелянт стверджує про те, що у нього відсутній обов`язок повернути суму банківської гарантії в розмірі 273 000,00 грн у зв`язку із тим, що позивачем не виконані умови договору. що виключає можливість застосування до спірних правовідносин ст. 1212 ЦК України та стягнення на користь позивача коштів.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.10.2025, матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства «Укртрансгаз» у справі № 910/9044/25 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Андрієнко В.В., судді: Буравльов С.І., Шапран В.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.10.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.10.2025 у справі № 910/9044/25, за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи.
12.11.2025 через систему «Електронний суд» позивач подав відзив на апеляційну скаргу у якому просив суд відмовити у її задоволенні. При цьому наголошує на тому, що оскаржуване рішення було прийняте місцевим господарським судом із додержанням норм матеріального та процесуального права.
Розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Судом встановлено, що 04.07.2023 між Акціонерним товариством "Укртрансгаз" (далі - Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Газбудінжиніринг" (далі - Підрядник) укладено Договір №2307000007 про закупівлю робіт.
Відповідно до п. 1.1 Договору Підрядник зобов`язується за завданням Замовника на свій ризик відповідно до умов цього Договору роботи, зазначені в п. 1.2 (далі - роботи), а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконані роботи.
Пунктом 1.2 Договору передбачено, що найменування робіт: "Послуги з ремонту і технічного обслуговування насосів, клапанів, кранів і металевих контейнерів (ремонт імпульсних ліній на пунктах виміру витрат газу"), код ЄЗС ДК 021-2015:50510000-3.
Сторони у п. 3.1 Договору погодили, що ціна цього договору становить 5 460 000,00 грн, в т.ч. ПДВ 910 000,00 грн.
Згідно п. 13.1 Договору він набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками Сторін і діє по 01.08.2024, в частині гарантійних зобов`язань - до закінчення зазначених у розділі 6 гарантійних строків, а в частині проведення розрахунків - до повного виконання Сторонами зобов`язань. 
Звертаючись до суду позивач зазначає, що: 
- Рішенням суду № 910/3435/24 від 15.05.2024, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 07.11.2024, встановлено належне виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Газбудінжиніринг" умов Договору № 2307000007 (за Актами №1 за листопад 2023, №2 за грудень 2023, №3 за грудень 2023, №4 за грудень 2023, №5 за січень) та неналежне виконання відповідачем обов`язку з підписання актів та оплати виконаних робіт. 
- Рішенням суду № 910/11862/24 від 27.11.2024, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 11.03.2025, встановлено належне виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Газбудінжиніринг" умов Договору № 2307000007 (за Актами №6 за квітень 2024, №7 за травень 2024) та неналежне виконання відповідачем обов`язку з підписання актів та оплати виконаних робіт. 
- Рішенням суду № 910/5802/25 від 21.08.2025 встановлено належне виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Газбудінжиніринг" умов Договору № 2307000007 (за Актами №8 за грудень 2024, №9 за березень 2025) та неналежне виконання відповідачем обов`язку з підписання актів та оплати виконаних робіт. 
На виконання умов Договору було оформлено та надано банківську гарантію від АТ "Український Будівельно-Інвестиційний Банк" № BG/UA/03-2-03270 від 09.06.2023 на суму 137 900,00 грн, яка діє до 31.10.2023 та забезпечує виконання зобов`язань за Договором.
У зв`язку з продовженням терміну дії Договору та з метою забезпечення належного виконання умов Договору 12.06.2024 між позивачем (принципал) та АТ "Юнекс банк" (банк-гарант) укладений договір на приєднання № 2024/1/1624V до Публічної пропозиції на укладення Договору про надання банківських гарантій АТ "Юнекс Банк" (про надання гарантії) що укладається за результатами закупівлі "Послуги з ремонту і технічного обслуговування насосів, клапанів, кранів і металевих контейнерів (ремонт імпульсних ліній на пунктах виміру витрат газу) а саме за ДК 021:2015:50510000-3 - Послуги з ремонту і технічного обслуговування насосів, клапанів, кранів і металевих контейнерів (оголошення № UA-2023-05-31-006833-а від 09.06.2023, укладеного принципалом з Акціонерним товариством "Укртрансгаз". Строк дії гарантії закінчується 08.07.2025.
07.07.2025 позивачем було отримано від АТ "Юнекс Банк" повідомлення про отримання письмової вимоги Бенефіціара по банківській гарантії від 12.06.2024 №2024/1/1624/ V та про сплату Гаранту гарантійної суми.
Платіжною інструкцією №4008 від 10.07.2025 позивачем було сплачено гарантійну суму в розмірі 273 000,00 грн.
Позивач вважає вимогу відповідача про сплату банківської гарантії безпідставною, оскільки ним було виконано всі роботи, передбачені умовами договору №2307000007 від 04.07.2023 в повному обсязі відповідно до технічного завдання, затвердженої документації та встановлених строків; роботи здійснено з дотриманням чинних норм, стандартів та вимог до якості; у процесі виконання робіт були враховані всі вимоги Замовника, застосовано відповідні матеріали та ресурси. 
Таким чином, зобов`язання Підрядника за договором є виконаними в повному обсязі та належним чином, а кошти за Гарантією в розмірі 273 000,00 грн відповідачем було отримано безпідставно.
Частинами 1 та 2 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Пунктом 1 ч. ст. 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Відповідно до ст. ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків, сплата неустойки (ст. 611 Цивільного кодексу України).
Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.
Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (ч. 1 ст. 547 ЦК).
Відповідно до ст. 560 ЦК України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Статтею 563 цього ж Кодексу встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії. Вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред`являється у письмовій формі. До вимоги додаються документи, вказані в гарантії. У вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією. Кредитор може пред`явити вимогу до гаранта у межах строку, встановленого у гарантії, на який її видано. Кредитор не може передавати іншій особі право вимоги до гаранта, якщо інше не встановлено гарантією.
Згідно зі ст. 564 ЦК України після одержання вимоги кредитора гарант повинен негайно повідомити про це боржника і передати йому копії вимоги разом з доданими до неї документами. Гарант повинен розглянути вимогу кредитора разом з доданими до неї документами в установлений у гарантії строк, а у разі його відсутності - в розумний строк і встановити відповідність вимоги та доданих до неї документів умовам гарантії.
Як передбачено ст. 565 ЦК України, гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора, якщо вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії або якщо вони подані гарантові після закінчення строку дії гарантії. Гарант повинен негайно повідомити кредитора про відмову від задоволення його вимоги. Якщо гарант після пред`явлення до нього вимоги кредитора дізнався про недійсність основного зобов`язання або про його припинення, він повинен негайно повідомити про це кредитора і боржника. Повторна вимога кредитора, одержана гарантом після такого повідомлення, підлягає задоволенню.
Порядок, умови надання та отримання банками гарантій та їх виконання регулюються Положенням про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 639 (далі - Положення), відповідно до пункту 9 частини третьої розділу І якого гарантія - це спосіб забезпечення виконання зобов`язань, відповідно до якого банк-гарант бере на себе грошове зобов`язання перед бенефіціаром сплатити кошти в разі настання гарантійного випадку. Зобов`язання банку-гаранта перед бенефіціаром не залежить від базових відносин, які забезпечуються такою гарантією (їх припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли посилання на такі базові відносини безпосередньо міститься в тексті гарантії.
Поряд з цим ст. 1 Уніфікованих правил для гарантій за вимогою в редакції 1992 року (публікація Міжнародної торгової палати № 458 (МТП № 458) визначено, що ці правила застосовуються до будь-якої банківської гарантії або доповненню до неї, яку гарант зобов`язався надати та в якій зазначено, що вона складена згідно з цими правилами (публікація МТП № 458) та обов`язкова для всіх сторін в гарантійному зобов`язанні, якщо інше прямо не зазначено в гарантії або доповненні до неї.
Згідно з п. 2 цих Правил гарантія за своєю природою є самостійною угодою, незалежною від основного контракту або тендера, на яких вона ґрунтується, а тому гарант ніяким чином не пов`язаний таким контрактом або тендером, незважаючи на те, що посилання на них міститься в тексті гарантії. Обов`язок гаранта - це сплата грошової суми, зазначеної у гарантії, при представленні письмової вимоги її сплатити і інших документів, зазначених у гарантії, які за зовнішніми ознаками відповідають умовам, описаним у гарантії.
Відповідно до пункту 9 частини третьої розділу І Положення гарантія - це спосіб забезпечення виконання зобов`язань, відповідно до якого банк-гарант бере на себе грошове зобов`язання перед бенефіціаром сплатити кошти в разі настання гарантійного випадку. Зобов`язання банку-гаранта перед бенефіціаром не залежить від базових відносин, які забезпечуються такою гарантією (їх припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли посилання на такі базові відносини безпосередньо міститься в тексті гарантії.
Згідно з пунктом 36 Положення банк-гарант (резидент), отримавши від бенефіціара або банку бенефіціара, або іншого банку вимогу, перевіряє достовірність цієї вимоги, а також те, що вона становить належне представлення.
Пунктом 37 Положення передбачено, що банк-гарант (резидент) сплачує кошти бенефіціару за гарантією в разі отримання вимоги, що становить належне представлення.
При вирішенні спору про існування обов`язку гаранта сплатити за гарантією до предмета доказування входить, у першу чергу, дослідження наявності чи відсутності виникнення відповідного обов`язку - гарантійного випадку (порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією), а не формальне дослідження виключно наявності заяви про сплату за гарантією.
Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18.06.2021 у справі № 910/16898/19. Також подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №910/20306/17.
Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Частиною 4 ст. 75 ГПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Оскільки рішеннями Господарського суду міста Києва 15.05.2024 у справі №910/3435/24, від 27.11.2024 у справі №910/11862/24, від 21.08.2025 у справі №910/5802/25, які набрали в установленому законом порядку законної сили, встановлено належне виконання позивачем робіт за Договором та неналежне виконання відповідачем обов`язку з підписання актів та оплати виконаних робіт, такі обставини не підлягають встановленню при розгляді даної справи відповідно до приписів ч. 4 ст. 75 ГПК України.
Судом при цьому встановлено відсутність у матеріалах справи доказів порушення позивачем умов Договору, які є підставою для сплати коштів за гарантією.
За змістом частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
У випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.
Положення глави 83 Цивільного кодексу України "Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави" застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Для виникнення зобов`язання з безпідставного збагачення необхідна наявність наступних умов: 1) збільшення майна в однієї особи (вона набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння); 2) втрата майна іншою особою, тобто збільшення або збереження майна в особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою; 3) причинний зв`язок між збільшенням майна в однієї особи і відповідною втратою майна іншою особою; 4) відсутність достатньої правової підстави для збільшення майна в однієї особи за рахунок іншої особи, тобто обов`язковою умовою є збільшення майна однієї сторони (набувача), з одночасним зменшенням його в іншої сторони (потерпілого), а також відсутність правової підстави (юридичного факту) для збагачення. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином, тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, передбачених нормами статті 11 Цивільного кодексу України.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10.02.2022 у справі № 916/707/21.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість вимоги позивача про те, що грошові кошти у розмірі 273 000,00 грн були набуті відповідачем без достатньої правової підстави, а тому відповідно до ст. 1212 ЦК України такі кошти підлягають поверненню позивачу.
Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
У викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 909/636/16.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N303-A, п. 29).
Отже, з огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
При цьому, слід зазначити, що іншим доводам апелянта оцінка судом не надається, адже, вони не спростовують встановлених судом обставин, та не впливають на результат прийнятого рішення.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.
Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 07.10.2025 у справі №910/9044/25 обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню. 
Згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.
Керуючись ст.ст. 129, 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.10.2025 у справі № 910/9044/25 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 07.10.2025 у справі № 910/9044/25 залишити без змін.
3. Витрати по сплаті судового збору покласти на Акціонерне товариство "Укртрансгаз".
4 . Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України. 

У зв`язку з перебуванням суддів Андрієнка В.В. з 29.12.2025 по 02.01.2026 та Буравльова С.І. з 29.12.2025 по 09.01.2026 у відпустці текст постанови підписано 12.01.2026. 

Головуючий суддя В.В. Андрієнко 

Судді С.І. Буравльов

В.В. Шапран