ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

02 січня 2026 року 	м. Ужгород	№ 640/15175/20 	
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого – судді Гаврилка С.Є., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,- 
ВСТАНОВИВ:

06 липня 2020 року до Окружного адміністративного суду міста Києва (далі по тесту – ОАСК) із позовною заявою звернулася фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України (04655, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, код ЄДРПОУ 43141267), якою просило суд: “1. Податкове повідомлення-рішення від 25 березня 2020 року № 0026044204, яким до ФОП ОСОБА_1 застосовано штраф у сумі 139088,00 грн, визнати протиправним та скасувати у повному обсязі; 2. Стягнути з Головного управління ДПС у м. Києві на мою, ФОП ОСОБА_1 , користь судовий збір у сумі 1390,88 грн.”.
Ухвалою ОАСК від 09 липня 2020 року було відкрито провадження в даній справі, за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Ухвалою ОАСК від 05 липня 2021 року було зупинено провадження у справі №640/15175/20 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві до набрання законної сили судовим рішенням по справі № 640/6918/20.
13 грудня 2022 року Верховною Радою України ухвалено Закон України № 2825-ІХ «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» (далі по тексту – Закон України № 2825-ІХ), який набрав чинності 15 грудня 2022 року. На підставі пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 2825-ІХ (в редакції Закону України № 3863-ІХ) проведений автоматизований розподіл адміністративних справ, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, між окружними адміністративними судами України з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ відповідно до Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженому наказом Державної судової адміністрації України від 16 вересня 2024 року № 399.
За результатами автоматизованого розподілу адміністративних справ, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, між окружними адміністративними судами України, ця справа передана на розгляд та вирішення Закарпатському окружному адміністративному суду.
04 березня 2025 року вказана справа надійшла до Закарпатського окружного адміністративного суду, що підтверджується даними реєстрації на вхідному штампі.
Внаслідок автоматизованого розподілу справ, справу передано на розгляд судді Гаврилко С.Є.
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 березня 2025 року було прийнято позовну заяву до розгляду та поновлено провадження у справі. Одночасно, вказаною ухвалою було допущено заміну відповідача у справі - Головного управління ДПС у м. Києві на правонаступника Головне управління ДПС у м. Києві, як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України. 

В обґрунтування адміністративного позову зазначено, що оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням ГУ ДПС у м. Києві від 25 березня 2020 року № 0026044204 на ФОП ОСОБА_1 - накладено штраф у розмірі 50% у сумі 139088 грн за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг). Вказана санкція застосована за невиконання позивачем податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві від 12 лютого 2020 року № 0012184204 щодо виправлення помилок під час зазначення обов`язкових реквізитів податкових накладних протягом граничного строку, передбаченого статтею 1201 пунктом 1201.3 абзацом другим Податкового кодексу України (далі по тексту – ПК України, у редакції актуальній на час виникнення спірних правовідносин) та на підставі статті 1201 пункту 1201.3 ПК України.
Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову посилаючись на свою правомірну поведінку. Зазначив, що згідно із статтею 1201 пунктом 1201.1 ПК України платниками податку на додану вартість порушено граничний строк для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою). Таке порушення тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі 10 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації до 15 календарних днів.
Розглянувши подані сторонами докази, заслухавши сторін (їх) представників (оцінивши доводи, що викладені у їх заявах по суті справи), всебічно і повно оцінивши всі фактичні обставини (факти), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив наступне.
Судом встановлено, що у період з 19 листопада 2019 року по 09 грудня 2019 року посадовими особами Головного управління ДПС у м. Києві проведено документальну планову виїзну документальну перевірку позивача щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 по 31.12.2018, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2018, за результатами якої 16 грудня 2019 року складено акт за № 796/26-15-42-04-30/2161914454 (далі по тексту – акт перевірки ) (а.с.19-58).
Актом перевірки з питань, що оскаржуються позивачем, зафіксовано, зокрема, порушення позивачем: пункту 198.5 статті 198, пункту 189.1 статті 189, статті 200 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість у сумі 278175 грн, у тому числі: за січень 2017 року в сумі 2349 грн, лютий 2017 року в сумі 19051 грн, березень 2017 року в сумі 3130 грн, квітень 2017 року в сумі 12487 грн, травень 2017 року в сумі 27580 грн, червень 2017 року в сумі 9428 грн, липень 2017 року в сумі 34712 грн, серпень 2017 року в сумі 15845 грн, вересень 2017 року в сумі 22274 грн, жовтень 2017 року в сумі 2752 грн, листопад 2017 року в сумі 15455 грн, грудень 2017 року в сумі 3160 грн, січень 2018 року в сумі 8818 грн, лютий 2018 року в сумі 18644 грн, березень 2018 року в сумі 15180 грн, квітень 2018 року в сумі 4888 грн, травень 2018 року в сумі 7567 грн, червень 2018 року в сумі 4883 грн, липень 2018 року в сумі 11085 грн, серпень 2018 року в сумі 8115 грн, вересень 2018 року в сумі 5345 грн, жовтень 2018 року в сумі 4888 грн, листопад 2018 року в сумі 9728 грн, грудень 2018 року в сумі 10811 грн. Також встановлено порушення позивачем: пункту 198.5 статті 198, пункту 201.10 статті 201 ПК України, не виписано та не зареєстровано податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних за 2017 - 2018 року на загальну суму податку на додану вартість 278176,84 грн, в тому числі за: січень 2017 року в сумі 2349 грн, лютий 2017 року в сумі 19051 грн, березень 2017 року в сумі 3130 грн, квітень 2017 року в сумі 12487 грн, травень 2017 року в сумі 27580 грн, червень 2017 року в сумі 9428 грн, липень 2017 року в сумі 34712 грн, серпень 2017 року в сумі 15845 грн, вересень 2017 року в сумі 22274 грн, жовтень 2017 року в сумі 2752 грн, листопад 2017 року в сумі 15455 грн, грудень 2017 року в сумі 3160 грн, січень 2018 року в сумі 8818 грн, лютий 2018 року в сумі 18644 грн, березень 2018 року в сумі 15180 грн, квітень 2018 року в сумі 4888 грн, травень 2018 року в сумі 7567 грн, червень 2018 року в сумі 4883 грн, липень 2018 року в сумі 11085 грн, серпень 2018 року в сумі 8115 грн, вересень 2018 року в сумі 5345 грн, жовтень 2018 року в сумі 4888 грн, листопад 2018 року в сумі 9728 грн, грудень 2018 року в сумі 10811 грн.
У зв`язку із зазначеними порушеннями на підставі акта перевірки від 16 грудня 2019 року за № 796/26-15-42-04-30/2161914454 – 12 лютого 2020 року Головним управлінням ДПС у м. Києві прийнято податкові повідомлення-рішення: № 0012174204 про збільшення грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 347718,75 грн, у тому числі: 278175 грн - за податковими зобов`язаннями та 69543,75 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями (том 1 а.с. 40); № 0012184204 про застосування штрафу на підставі статті 1201 ПК України в сумі 139088 грн (а.с.а.с. 14-18).
Також 25 березня 2020 року на підставі того ж акта перевірки від 16 грудня 2019 року за № 796/26-15-42-04-30/2161914454, відповідачем 25 березня 2020 року прийнято податкове повідомлення-рішення № 0026044204, яким до позивача застосовано штраф у розмірі 139088 грн у зв`язку із відсутністю реєстрації протягом граничного строку передбаченого статтею 1201 пунктом 1201.1 абзацом 2 ПК України податкових накладних/розрахунків коригування на суму 278176 грн, після отримання податкового повідомлення-рішення № 0012184204 від 12 лютого 2020 року (а.с.а.с. 5,6).
Рішення Державної податкової служби України від 15 червня 2020 року за № 19157/6/99-00-06-02-05-06 «про результати розгляду скарги», спірне податкове повідомлення-рішення від 25 березня 2020 року за № 0026044204 залишене без змін. Зокрема, Державна податкова служба України вказала, що після спливу 10 календарних днів, наступних за днем отримання позивачем податкового повідомлення-рішення від 12 лютого 2020 року за № 0012184204 податкові накладні не були зареєстровані в ЄРПН (а.с.а.с. 11-13). 
Окрім того, судом було встановлено, що позивачем, задовго до 25 березня 2020 року – дня ухвалення спірного податкового повідомлення-рішення № 0026044204, 10 березня 2020 року було попереджено відповідача про намір оскарження в судовому порядку податкових повідомлень-рішень, у тому числі й за № 0012184204 від 12 лютого 2020 року. Зазначене повідомлення отримане відповідачем 10 березня 2020 року, про що на копії такого повідомлення міститься відповідний штамп відповідача (а.с. 59). 
Не погодившись із рішенням контролюючого органу, у тому числі, й за № 0012184204 від 12 лютого 2020 року, позивач 24 лютого 2020 року звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва із відповідним позовом, який надійшов до зазначеного суду 24 березня 2020 року (а.с.а.с 60-98).
Ухвалою судді Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 березня 2020 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі № 640/6918/20 (а.с.а.с. 98,99). 
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 жовтня 2021 року, що ухвалене у справі № 640/6918/20 (до ухвалення якого провадження у даній справі зупинялося) позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) задоволено. Визнані протиправними та скасовані податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 12 лютого 2020 року № 0012174204 та № 0012184204 (рішення міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень під № 105443336). 
Ухвалюючи рішення у справі № 640/6918/20, Окружного адміністративного суду м. Києва виснував, що: «…Зважаючи на викладене у сукупності, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 12.02.2020 № 0012174204 є протиправним та підлягає скасуванню. Враховуючи, що податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 12.02.2020 № 0012184204 є похідним від податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 12.02.2020 № 0012174204, позовні вимоги у цій частині також підлягають задоволенню».
Відповідно до інформації, що зазначена в Єдиному державному реєстрі судових рішень – рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 жовтня 2021 року, що ухвалене у справі 640/6918/20, набрало законної сили 20 липня 2022 року.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до статті 54 пункту 54.3 підпункту 54.3.3 ПК України, контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо, зокрема: згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.
Відповідно до статті 1201 пункту 1201.1 ПК України, порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою) тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу.
Як встановлено судом, зазначалося вище та вказано у спірному рішенні контролюючого органу, а також зазначено в рішенні Державної податкової служби України (а.с.а.с. 11-13) позивач притягнутий до відповідальності у зв`язку з невиконанням позивачем попереднього податкового повідомлення-рішення від 12 лютого 2020 року за № 0012184204. 
Відповідно до статті 58 пункту 58.1 абзацу 5 ПК України, податкове повідомлення-рішення містить підставу для такого нарахування (зменшення) податкового зобов`язання та/або зменшення суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, або заниження чи завищення суми податкових зобов`язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість; посилання на норму цього Кодексу та/або іншого закону, контроль за виконанням якого покладено на контролюючі органи, відповідно до якої був зроблений розрахунок або перерахунок грошових зобов`язань платника податків; суму грошового зобов`язання, що повинен сплатити платник податку; суму зменшеного бюджетного відшкодування та/або зменшення від`ємного значення результатів господарської діяльності або від`ємного значення суми податку на додану вартість; граничні строки сплати грошового зобов`язання та/або строки виправлення платником податків показників податкової звітності; попередження про необхідність складення та реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної/розрахунку коригування до неї або про необхідність виправлення помилок, допущених під час зазначення реквізитів податкової накладної, у випадках, передбачених цим Кодексом; попередження про наслідки несплати грошового зобов`язання або внесення виправлень до показників податкової звітності в установлений строк; граничні строки, передбачені цим Кодексом для оскарження податкового повідомлення-рішення.
Відповідно до статті 1201 пункту 1201.2 ПК України, відсутність реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою), що зазначена у податковому повідомленні - рішенні, складеному за результатами перевірки контролюючого органу, - тягне за собою накладення на платника податку штрафу в розмірі 50 відсотків суми податкових зобов`язань з податку на додану вартість, зазначеної у такій податковій накладній та/або розрахунку коригування до податкової накладної або від суми податку на додану вартість, нарахованого за операцією з постачання товарів/послуг, якщо податкову накладну на таку операцію не складено. У разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних згідно з пунктом 201.16 статті 201 цього Кодексу штрафні санкції, передбачені цим пунктом, не застосовуються на період зупинення такої реєстрації до прийняття відповідного рішення щодо відновлення реєстрації таких податкових накладних/розрахунків коригування згідно з підпунктом 201.16.4 пункту 201.16 статті 201 цього Кодексу. Відсутність реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної, зазначених в абзаці першому цього пункту, після спливу 10 календарних днів, наступних за днем отримання платником податку податкового повідомлення-рішення, - тягне за собою накладення на платника податку штрафу в розмірі 50 відсотків суми податкових зобов`язань з податку на додану вартість, зазначеної в такій податковій накладній та/або розрахунку коригування до податкової накладної або від суми податку на додану вартість, нарахованого за операцією з постачання товарів/послуг, якщо податкову накладну на таку операцію не складено. У разі реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної, зазначених в абзаці першому цього пункту, протягом 10 календарних днів, наступних за днем отримання платником податку податкового повідомлення-рішення, штрафні санкції, передбачені абзацом другим цього пункту та пунктом 120-1.1 цієї статті, не застосовуються.
Відповідно до статті 75 пункту 75.1 підпунктом 75.1.1 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи. 75.1.1. Камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального. Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.
Таким чином законодавцем встановлено, що своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних може бути предметом лише камеральної перевірки.
Під час розгляду даної справи судом було встановлено, що спірне рішення було прийняте відповідачем за результатами документальної планової виїзної перевірки.
У даному випадку відповідач, здійснюючи дослідження питання відсутності реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 1201 пунктом 1201.2 абзацом 2 ПК України податкових накладних/розрахунків коригування після отримання податкового повідомлення-рішення від 12 лютого 2020 року за № 0012184204, вийшов за межі предмету документальної (планової або позапланової; виїзної або невиїзної) перевірки, у зв`язку з чим прийняті за результатами такої перевірки податкові повідомлення-рішення щодо застосування штрафу є протиправними.
Окрім того, необхідно зазначити, що акт перевірки був реалізований відповідачем, шляхом ухвалення податкових повідомлень-рішень, зокрема, від 12 лютого 2020 року за №№ 0012174204 та 0012184204, які в свою чергу були предметом дослідження у справі № 640/6918/20.
Таким чином для ухвалення відповідного рішення контролюючого органу із встановленням відсутності реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 1201 пунктом 1201.2 абзацом 2 ПК України податкових накладних/розрахунків коригування після отримання відповідного податкового повідомлення-рішення є необхідним проведення відповідної перевірки за результатами якої буде встановлене таке порушення. Прийняття такого ж рішення за результатами перевірки, за результатами якої було ухвалене рішення, яке позивачем не виконане є протиправне.
Окрім того, вирішуючи даний спір судом враховується, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 жовтня 2021 року, що ухвалене у справі № 640/6918/20 (до ухвалення якого провадження у даній справі зупинялося) позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) визнане протиправним та скасоване, зокрема, податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 12 лютого 2020 року № 0012184204. 
Європейський Суд підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20.05.2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах.
Крім того, ЄСПЛ у своєму рішенні по справі Yvonne van Duyn v.Home Office зазначив, що "принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться в законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії". З огляду на принцип юридичної визначеності, держава не може посилатись на відсутність певного нормативного акта, який би визначав механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституції чи інших актах. Така дія названого принципу пов`язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності. Захист принципу обґрунтованих сподівань та юридичної визначеності є досить важливим у сфері державного управління та соціального захисту. Так, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію своєї політики чи поведінки, така держава чи такий орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки щодо фізичних та юридичних осіб на власний розсуд та без завчасного повідомлення про зміни у такій політиці чи поведінці, позаяк схвалення названої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у названих осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.
Згідно частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
У відповідності до статті 2 КАС України, її частини 2 пункту 1, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Суд констатує, що оскаржувані позивачем рішення не відповідають критеріям, встановленим статтею 2 частини 2 КАС України.
Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно вимог статті 73 частини 2 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
За правилами встановленими статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідно до статті 77 частини 2 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини (зокрема, від 09.12.1994, справа "Руїс Торіха проти Іспанії", заява № 18390/91; від 21.01.1999, справа "Гарсія Руїз проти Іспанії") - Суд нагадав, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Ступінь суворості цієї вимоги може бути різною залежно від характеру рішення, і він має визначатися, виходячи із обставин справи. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Керуючись статтями 242-246 КАС України, суд, – 

УХВАЛИВ:

Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України (04655, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, код ЄДРПОУ 43141267) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення – задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 25 березня 2020 року № 0026044204. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (Шостий апеляційний адміністративний суд).

Суддя	С.Є. Гаврилко