ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ
Іменем України

06 лютого 2026 року	м. Дніпро	Справа № 360/2376/25	

Луганський окружний адміністративний суд у складі судді Пляшкової К.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду 11 грудня 2025 року надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивачка) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі – відповідач, ГУПФУ в Харківській області) з такими позовними вимогами:
визнати протиправним та скасувати рішення від 04 грудня 2025 року № 104650024498 про відмову у призначенні пенсії, що прийняте відповідачем за заявою позивачки про призначення пенсії за віком від 27 листопада 2025 року;
зобов`язати відповідача призначити позивачці пенсію за віком на пільгових умовах з 23 грудня 2025 року відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015 № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020) та статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» із зарахуванням до пільгового стажу на підземних роботах за Списком № 1 періоду з 01.01.2011 по 07.02.2018, до страхового стажу додатково по одному року за період з 01.01.2011 по 07.02.2018, періоду догляду за дитиною з 30.11.1999 по 18.03.2001 та періоду отримання допомоги по безробіттю у кількості 3 місяці 28 днів в 1999 році та 1 місяць 10 днів в 2000 році, періоду з 01.12.2010 по 31.12.2010, та врахуванням при обчисленні пенсії заробітної плати за грудень 2010 року за даними Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачка 27 листопада 2025 року звернулась до органів ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1.
Рішенням відповідача від 04 грудня 2025 року № 104650024498 відмовлено позивачці у призначенні пенсії за Списком № 1.
Позивачка з цим рішенням не згодна, оскільки вважає, що з урахуванням наявного пільгового стажу на підземних роботах за Списком № 1 (відповідач нарахував 9 років 9 місяців 13 днів) та досягненням віку 45 років, вона має право на призначення пенсії згідно з пунктом «а» статті 13 Закону «Про пенсійне забезпечення» (в редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015 № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020).
Крім того, призначення позивачці пенсії має відбуватись із застосуванням положень Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», оскільки вона відпрацювала у підземних умовах за Списком № 1 більше 7,5 років (відповідач нарахував 9 повних років).
Реєстром застрахованих осіб (Форма ОК-5) підтверджується, що позивачка працювала в: 1) ДВАТ Шахта ім. Г.Г. Капустіна (ЄДРПОУ 00177365) з 19.03.2001 по 31.03.2003, де їй нараховувалась заробітна плата, підприємством подавались звіти про пільговий характер її роботи за кодом ЗПЗ013А1; 2) ВП «Шахта ім. Г.Г. Капустіна» АТ «Лисичанськвугілля» (ЄДРПОУ 26349214) з 01.04.2003 по 07.02.2018, де їй нараховувалась заробітна плата, та підприємством подавались звіти про пільговий характер її роботи за кодом ЗПЗ013А1. Таким чином, загалом позивачка працювала повний робочий день на підземних роботах за Списком № 1 безперервно з 19.03.2001 по 07.02.2018, тобто більше 16 років. Відповідач не зарахував до пільгового стажу на підземних роботах за Списком № 1 період з 01.01.2011 по 07.02.2018 (7 років 1 місяць 7 днів).
Ураховуючи те, що відомості про пільговий характер роботи (повний робочий день на підземних роботах за Списком № 1) містяться в Реєстрі застрахованих осіб, а надати уточнюючі довідки про пільговий стаж є неможливим через те, що підприємства знаходяться на окупованій території (м. Лисичанськ Луганська область), зарахування пільгового стажу відбувається за даними Реєстру застрахованих осіб, яким підтверджується робота повний робочий день на підземних роботах за Списком № 1.
Щодо незарахування періоду отримання допомоги по безробіттю, то позивачкою вказано, що довідка ОК-5 містить інформацію щодо страхувальника Лисичанський міський центр зайнятості (ЄДРПОУ 13391634), який надавав звіти до пенсійного фонду про позивачку за кодом ЗПЗ056А3 (Період одержання допомоги по безробіттю) за 3 місяці 28 днів в 1999 році та 1 місяць 10 днів 2000 року. Також те, що позивачка отримувала допомогу підтверджується відомостями з Реєстру платників податків.
Щодо незарахування до страхового стажу періоду догляду за дитиною до 3-х років, то позивачкою вказано, що разом із заявою про призначення пенсії надано відповідачу свідоцтво про народження дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На момент народження дитини позивачка не працювала (перебувала на обліку в Центрі зайнятості). Позивачка вийшла на роботу до досягнення дитиною 3 років, а саме 19.03.2001, що підтверджується даними Реєстру застрахованих осіб (довідка ОК-5). Отже, період догляду за дитиною з 30.11.1999 по 18.03.2001 має бути зарахований до страхового стажу позивачки як догляд непрацюючої матері за малолітньою дитиною.
Також позивачка вважає, що несвоєчасна сплата підприємством страхових внесків, за умови підтвердження роботи особи на такому підприємстві, отримання заробітної плати, а також невнесення відомостей по спеціальному стажу, не повинна порушувати законні права та її інтереси, зокрема, порушувати право на належне пенсійне забезпечення, оскільки, обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до Пенсійного фонду покладено на роботодавця, а тому їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі.
Ухвалою від 15 грудня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; визначено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Від ГУПФУ в Харківській області до суду 26 грудня 2025 року надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог з таких підстав.
ОСОБА_1 27 листопада 2025 року звернулася до органів Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 1058-ІV, яку за принципом екстериторіальності розглянуто ГУПФУ в Харківській області та прийнято рішення від 04 грудня 2025 року № 104650024498 про відмову в призначенні пенсії.
Приймаючи рішення, відповідач виходив з того, що вік позивачки становить 44 роки; необхідний страховий стаж не менше 30 років; необхідний страховий стаж за вислугу років становить не менше 26 років 6 місяців станом на 11 жовтня 2017 року; страховий стаж позивачки становить ( з урахуванням додаткових років за Список 1) 32 роки 6 місяців 16 днів. Стаж позивачки за вислугу років відсутній. Пенсійний вік відповідно до статті 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» не визначений, оскільки заявниця не належить до жодної категорії працівників, які мають право на пенсію за вислугу років.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону № 1058-ІV передбачено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Необхідний страховий стаж становить не менше 20 років; страховий стаж позивачки становить (з урахуванням додаткових років за Список 1) 32 роки 6 місяців 16 днів; необхідний пільговий стаж становить не менше 7 років 6 місяців; пільговий стаж позивача становить 9 років 9 місяців 13 днів.
Необхідний пільговий стаж по пункту 3 статті 114 Закону № 1058-ІV (постанова № 202) становить 25 років, пільговий стаж позивачки по пункту 3 статті 114 Закону № 1058-ІV (постанова № 202) становить 7 років 0 місяців 0 днів.
За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу не зараховано період догляду за дитиною до 3-х років, ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки відсутній штам про видачу паспорту в свідоцтві про народження. Відсутня інша інформація про догляд за дитиною до 3-х років.
До пільгового стажу не зараховано періоди роботи згідно з Індивідуальними відомостями про застраховану особу з 01.01.2011 по 07.02.2018, оскільки відсутня інформація про атестацію робочого місця у відомостях по спеціальному стажу (за наявності даних за періоди з 2010 року включно).
Враховуючи зазначене, вирішено відмовити в призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» у зв`язку з відсутністю спеціального стажу, який дає право на пенсію за вислугу років відповідно до статті 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та відмовити в призначенні пенсії за віком у зв`язку із недосягненням пенсійного віку, передбаченого підпунктом 1 пункту 2 статті 114 Закону № 1058-ІV, та у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу, передбаченого пунктом 3 статтею 114 Закону № 1058-ІV.
Інших заяв по суті справи від сторін не надходило.
Дослідивши матеріали справи в електронній формі та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд встановив таке.
ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання як внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_2 ) звернулася до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за списком № 1 від 27 листопада 2025 року, разом з якою згідно із розпискою-повідомленням надала: паспорт, довідку про присвоєння ідентифікаційного номера, диплом про навчання № НОМЕР_1 , довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 3244-7000639798, свідоцтво про народження дитини № НОМЕР_2 , свідоцтво про шлюб № НОМЕР_3 .
Рішенням ГУПФУ в Харківській області від 04 грудня 2025 року № 104650024498 відмовлено ОСОБА_1 в призначені пенсії. У рішенні вказано, що вік позивачки становить 44 роки; страховий стаж позивачки становить (з урахуванням додаткових років за Список 1) 32 роки 6 місяців 16 днів; пільговий стаж 9 років 9 місяців 13 днів.
За доданими документами до страхового стажу не зараховано період догляду за дитиною до 3-х років, ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки відсутній штам про видачу паспорту в свідоцтві про народження. Відсутня інша інформація про догляд за дитиною до 3-х років. До пільгового стажу не зараховано періоди роботи згідно з Індивідуальними відомостями про застраховану особу з 01.01.2011 по 07.02.2018, оскільки відсутня інформація про атестацію робочого місця у відомостях по спеціальному стажу (за наявності даних за періоди з 2010 року включно).
Враховуючи зазначене, вирішено відмовити в призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» у зв`язку з відсутністю спеціального стажу, який дає право на пенсію за вислугу років відповідно до статті 52, 54 та 55 цього Закону, та відмовити в призначенні пенсії за віком у зв`язку із недосягненням пенсійного віку, передбаченого підпунктом 1 пункту 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу, передбаченого пунктом 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Згідно із розрахунком стажу до рішення від 04 грудня 2025 року № 104650024498 до страхового стажу позивачки зараховано періоди: з 01.09.1996 по 03.07.1999 Навчання у вищих/ середн.НЗ (2 роки 10 місяців 3 дні); з 19.03.2001 по 31.12.2003 Список № 1 (2 роки 9 місяців 13 днів); з 01.01.2004 по 31.12.2004 Ст.14, пост.202, підземні, сп.1, р.1, пр.1, п.а-в (1 рік 0 місяців 0 днів); з 01.01.2005 по 31.12.2010 Ст.14, пост.202, підземні, сп.1, р.1, пр.1, п.а-в (6 років 0 місяців 0 днів); з 01.01.2011 по 07.02.2018 (7 років 1 місяць 7 днів); з 13.02.2018 по 31.12.2021 (3 роки 10 місяців 19 днів), всього 23 роки 7 місяців 12 днів, утому числі робота за списком № 1 9 років 9 місяців 13 днів.
Дослідженням диплому 03 липня 1999 року серії НОМЕР_4 установлено, що ОСОБА_3 закінчила у 1999 році Кремінську філію Лисичанського медичного училища за спеціальністю «Сестринська справа» і здобула кваліфікацію медичної сестри.
Згідно з наданою разом із заявою про призначення пенсії копією свідоцтва про шлюб від 05 листопада 1999 року серії НОМЕР_5 ОСОБА_4 уклала шлюб та після одруження взяла прізвище ОСОБА_5 .
Відповідно до свідоцтва про народження від 08 грудня 1999 року серії НОМЕР_6 , копію якого надано разом із заявою про призначення пенсії, ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Дослідженням довідки форми ОК-5 встановлено, що в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування наявні індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_1 починаючи з березня 2001 року, у тому числі про її роботу в ДВАТ «Шахта ім. Г.Г. Капустіна» (код страхувальника 00177365) в період з 19 березня 2001 року по 31 березня 2003 року, у ВП «Шахта ім. Г.Г. Капустіна» ВАТ «Лисичанськвугілля» (ВП «Шахта ім. Г.Г. Капустіна» АТ «Лисичанськвугілля») (код страхувальника 26349214) з 01 квітня 2003 року по 07 лютого 2018 року.
Також в Реєстрі наявні відомості по спеціальному стажу позивачки за кодами підстави для обліку спецстажу згідно із Довідником кодів підстав для обліку стажу окремим категоріям осіб відповідно до законодавства (Додаток 3 до Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного соціального внеску органам Пенсійного фонду України):
ЗПЗ013А1 (Працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць; чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці - жінкам), страхувальники ДВАТ «Шахта ім. Г.Г. Капустіна» (код страхувальника 00177365) та ВП «Шахта ім. Г.Г. Капустіна» ВАТ «Лисичанськвугілля» (ВП «Шахта ім. Г.Г. Капустіна» АТ «Лисичанськвугілля») (код страхувальника 26349214);
ЗПЗ014А1 (Працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, за Списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 25 років), ВП «Шахта ім. Г.Г. Капустіна» ВАТ «Лисичанськвугілля» (ВП «Шахта ім. Г.Г. Капустіна» АТ «Лисичанськвугілля») (код страхувальника 26349214);
ЗПЗ014А4 (Інженерно-технічні працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах, - за списком робіт і професій, затверджуваним постановою Кабінету Міністрів України, при наявності стажу на підземних роботах) страхувальник ВП «Шахта ім. Г.Г. Капустіна» ВАТ «Лисичанськвугілля» (ВП «Шахта ім. Г.Г. Капустіна» АТ «Лисичанськвугілля») (код страхувальника 26349214);
ЗПЗ056А3 (Період одержання допомоги по безробіттю), страхувальник Лисичанський міський центр зайнятості (код страхувальника 13391634),
а саме:
2001 рік (ЗПЗ013А1) - 9 місяців 13 днів;
2002 рік (ЗПЗ013А1) - 12 місяців;
2003 рік (ЗПЗ013А1) - 12 місяців;
2004 рік (ЗПЗ014А4) - 12 місяців;
2005 рік (ЗПЗ013А1, ЗПЗ014А4) - 12 місяців;
2006 рік (ЗПЗ013А1, ЗПЗ014А1) - 12 місяців;
2007 рік (ЗПЗ014А4, ЗПЗ014А1) - 12 місяців;
2008 рік (ЗПЗ014А1, ЗПЗ013А1, ЗПЗ014А4) - 12 місяців;
2009 рік (ЗПЗ014А4, ЗПЗ014А1, ЗПЗ013А1) - 12 місяців;
2010 рік: лютий (ЗПЗ014А1, ЗПЗ014А4, ЗПЗ013А1) - 28 днів, березень (ЗПЗ014А1, ЗПЗ014А4, ЗПЗ013А1) – 31 день, квітень (ЗПЗ014А1, ЗПЗ014А4, ЗПЗ013А1) – 30 днів, травень (ЗПЗ014А1, ЗПЗ014А4, ЗПЗ013А1) – 31 день, червень (ЗПЗ014А1, ЗПЗ014А4, ЗПЗ013А1) – 30 днів, липень (ЗПЗ014А1, ЗПЗ014А4, ЗПЗ013А1) – 31 день, серпень (ЗПЗ014А1, ЗПЗ014А4, ЗПЗ013А1) – 31 день, вересень (ЗПЗ014А1, ЗПЗ014А4, ЗПЗ013А1) – 30 днів, жовтень (ЗПЗ014А1, ЗПЗ014А4, ЗПЗ013А1) – 31 день, листопад (ЗПЗ014А1, ЗПЗ014А4, ЗПЗ013А1) – 30 днів, грудень (ЗПЗ014А1, ЗПЗ014А4, ЗПЗ013А1) – 31 день;
2011 рік: січень (ЗПЗ014А1, ЗПЗ014А4, ЗПЗ013А1) – 31 день, лютий (ЗПЗ014А1, ЗПЗ014А4, ЗПЗ013А1) - 28 днів, березень (ЗПЗ014А1, ЗПЗ014А4, ЗПЗ013А1) – 31 день, квітень (ЗПЗ014А1, ЗПЗ014А4, ЗПЗ013А1) – 30 днів, травень (ЗПЗ014А1, ЗПЗ014А4, ЗПЗ013А1) – 31 день, червень (ЗПЗ014А1, ЗПЗ014А4, ЗПЗ013А1) – 30 днів, липень (ЗПЗ014А1, ЗПЗ014А4, ЗПЗ013А1) – 31 день, серпень (ЗПЗ014А1, ЗПЗ014А4, ЗПЗ013А1) – 31 день, вересень (ЗПЗ014А1, ЗПЗ014А4, ЗПЗ013А1) – 30 днів, жовтень (ЗПЗ014А1, ЗПЗ014А4, ЗПЗ013А1) – 31 день, листопад (ЗПЗ014А1, ЗПЗ014А4, ЗПЗ013А1) – 30 днів, грудень (ЗПЗ014А1, ЗПЗ014А4, ЗПЗ013А1) – 31 день;
2012 рік: січень (ЗПЗ014А1, ЗПЗ014А4, ЗПЗ013А1) – 31 день, лютий (ЗПЗ014А1, ЗПЗ014А4, ЗПЗ013А1) - 29 днів, березень (ЗПЗ014А1, ЗПЗ014А4, ЗПЗ013А1) – 31 день, квітень (ЗПЗ014А1, ЗПЗ014А4, ЗПЗ013А1) – 30 днів, травень (ЗПЗ014А1, ЗПЗ014А4, ЗПЗ013А1) – 31 день, червень (ЗПЗ014А1, ЗПЗ014А4, ЗПЗ013А1) – 30 днів, липень (ЗПЗ014А1, ЗПЗ014А4, ЗПЗ013А1) – 31 день, серпень (ЗПЗ014А1, ЗПЗ014А4, ЗПЗ013А1) – 31 день, вересень (ЗПЗ014А1, ЗПЗ014А4, ЗПЗ013А1) – 30 днів, жовтень (ЗПЗ014А1, ЗПЗ014А4, ЗПЗ013А1) – 31 день, листопад (ЗПЗ014А1, ЗПЗ014А4, ЗПЗ013А1) – 30 днів, грудень (ЗПЗ014А1, ЗПЗ014А4, ЗПЗ013А1) – 31 день;
2013 рік: січень (ЗПЗ014А1, ЗПЗ014А4, ЗПЗ013А1) -31 день, лютий (ЗПЗ014А1, ЗПЗ014А4, ЗПЗ013А1) - 28 днів, березень (ЗПЗ014А1, ЗПЗ014А4, ЗПЗ013А1) – 31 день, квітень (ЗПЗ014А1, ЗПЗ014А4, ЗПЗ013А1) – 30 днів, травень (ЗПЗ014А1, ЗПЗ014А4, ЗПЗ013А1) – 31 день, червень (ЗПЗ014А1, ЗПЗ014А4, ЗПЗ013А1) – 30 днів, липень (ЗПЗ014А1, ЗПЗ014А4, ЗПЗ013А1) – 31 день, серпень (ЗПЗ014А1, ЗПЗ014А4, ЗПЗ013А1) – 31 день, вересень (ЗПЗ014А1, ЗПЗ014А4, ЗПЗ013А1) – 30 днів, жовтень (ЗПЗ014А1, ЗПЗ014А4, ЗПЗ013А1) – 31 день, листопад (ЗПЗ014А1, ЗПЗ014А4, ЗПЗ013А1) – 30 днів, грудень (ЗПЗ014А1, ЗПЗ014А4, ЗПЗ013А1) – 31 день;
2014 рік: січень (ЗПЗ014А1, ЗПЗ014А4, ЗПЗ013А1) – 31 день, лютий (ЗПЗ014А1, ЗПЗ014А4, ЗПЗ013А1) - 28 днів, березень (ЗПЗ014А1, ЗПЗ014А4, ЗПЗ013А1) – 31 день, квітень (ЗПЗ014А1, ЗПЗ014А4, ЗПЗ013А1) – 30 днів, травень (ЗПЗ014А1, ЗПЗ014А4, ЗПЗ013А1) – 31 день, червень (ЗПЗ014А1, ЗПЗ014А4, ЗПЗ013А1) – 30 днів, липень (ЗПЗ014А1, ЗПЗ014А4, ЗПЗ013А1) – 31 день, серпень (ЗПЗ014А1, ЗПЗ014А4, ЗПЗ013А1) – 31 день, вересень (ЗПЗ014А1, ЗПЗ014А4, ЗПЗ013А1) – 30 днів, жовтень (ЗПЗ014А1, ЗПЗ014А4, ЗПЗ013А1) – 31 день, листопад (ЗПЗ014А1, ЗПЗ014А4, ЗПЗ013А1) – 30 днів, грудень (ЗПЗ014А1, ЗПЗ014А4, ЗПЗ013А1) – 31 день;
2015 рік: січень (ЗПЗ014А1, ЗПЗ014А4, ЗПЗ013А1) – 31 день, лютий (ЗПЗ014А1, ЗПЗ014А4, ЗПЗ013А1) - 28 днів, березень (ЗПЗ014А1, ЗПЗ014А4, ЗПЗ013А1) – 31 день, квітень (ЗПЗ014А1, ЗПЗ014А4, ЗПЗ013А1) – 10 днів, травень (ЗПЗ014А1, ЗПЗ014А4, ЗПЗ013А1) – 31 день, червень (ЗПЗ014А1, ЗПЗ014А4, ЗПЗ013А1) – 30 днів, липень (ЗПЗ014А1, ЗПЗ014А4, ЗПЗ013А1) – 31 день, серпень (ЗПЗ014А1, ЗПЗ014А4, ЗПЗ013А1) – 31 день, вересень (ЗПЗ014А1, ЗПЗ014А4, ЗПЗ013А1) – 30 днів, жовтень (ЗПЗ014А1, ЗПЗ014А4, ЗПЗ013А1) – 31 день, листопад (ЗПЗ014А1, ЗПЗ014А4, ЗПЗ013А1) – 30 днів, грудень (ЗПЗ014А1, ЗПЗ014А4, ЗПЗ013А1) – 31 день;
2016 рік: січень (ЗПЗ014А1, ЗПЗ014А4, ЗПЗ013А1) – 31 день, лютий (ЗПЗ014А1, ЗПЗ014А4, ЗПЗ013А1) - 29 днів, березень (ЗПЗ014А1, ЗПЗ014А4, ЗПЗ013А1) – 31 день, квітень (ЗПЗ014А1, ЗПЗ014А4, ЗПЗ013А1) – 30 днів, травень (ЗПЗ014А1, ЗПЗ014А4, ЗПЗ013А1) – 31 день, червень (ЗПЗ014А1, ЗПЗ014А4, ЗПЗ013А1) – 30 днів, липень (ЗПЗ014А1, ЗПЗ014А4, ЗПЗ013А1) – 31 день, серпень (ЗПЗ014А1, ЗПЗ014А4, ЗПЗ013А1) – 31 день, вересень (ЗПЗ014А1, ЗПЗ014А4, ЗПЗ013А1) – 30 днів, жовтень (ЗПЗ014А1, ЗПЗ014А4, ЗПЗ013А1) – 31 день, листопад (ЗПЗ014А1, ЗПЗ014А4, ЗПЗ013А1) – 30 днів, грудень (ЗПЗ014А1, ЗПЗ014А4, ЗПЗ013А1) – 31 день;
2017 рік: січень (ЗПЗ014А1, ЗПЗ014А4, ЗПЗ013А1) – 31 день, лютий (ЗПЗ014А1, ЗПЗ014А4, ЗПЗ013А1) - 28 днів, березень (ЗПЗ014А1, ЗПЗ014А4, ЗПЗ013А1) – 31 день, квітень (ЗПЗ014А1, ЗПЗ014А4, ЗПЗ013А1) – 30 днів, травень (ЗПЗ014А1, ЗПЗ014А4, ЗПЗ013А1) – 31 день, червень (ЗПЗ014А1, ЗПЗ014А4, ЗПЗ013А1) – 30 днів, липень (ЗПЗ014А1, ЗПЗ014А4, ЗПЗ013А1) – 31 день, серпень (ЗПЗ014А1, ЗПЗ014А4, ЗПЗ013А1) – 31 день, вересень (ЗПЗ014А1, ЗПЗ014А4, ЗПЗ013А1) – 30 днів, жовтень (ЗПЗ014А1, ЗПЗ014А4, ЗПЗ013А1) – 31 день, листопад (ЗПЗ014А1, ЗПЗ014А4, ЗПЗ013А1) – 30 днів, грудень (ЗПЗ014А1, ЗПЗ014А4, ЗПЗ013А1) – 31 день;
2018 рік: січень (ЗПЗ014А1, ЗПЗ014А4, ЗПЗ013А1) – 31 день, лютий (ЗПЗ014А1, ЗПЗ014А4, ЗПЗ013А1) – 7 днів.
1999 рік (ЗПЗ056А3) - 3 місяців 28 днів;
2000 рік (ЗПЗ056А3) - 1 місяця 10 днів.
Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Пунктом 6 частини 1 статті 92 Конституції України визначено, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.
Згідно із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Частиною першою статті 4 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.
Згідно із частиною першою статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом, досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
Відповідно до пункту «а» частини першої статті 13 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII, у редакції чинній до прийняття Закону України від 02.03.2015 № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення») на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: 
чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;
жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці – жінкам.
Законом України від 02.03.2015 № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі - Закон № 213-VIII), який набрав чинності з 01 квітня 2015 року, віковий ценз для жінок збільшено до 50 років із одночасним запровадженням правил поетапного збільшення показника вікового цензу для жінок 1970 року народження і старших.
Відповідно до пункту 2 розділу XV Закону № 1058-IV (станом на 01 квітня 2015 року) пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди: 1) особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».
У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Підприємства та організації з коштів, призначених на оплату праці, вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, крім тих, що були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, починаючи з дня набрання чинності цим Законом, у розмірі 20 відсотків з наступним збільшенням її щороку на 10 відсотків до 100-відсоткового розміру відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону.
Отже, після набуття чинності Законом № 1058-IV (в редакції, чинній з 02 березня 2015 року) правила призначення пенсій за Списком № 1 регламентувались пунктом «а» частини першої статті 13 Закону № 1788-XII.
Такий стан правового регулювання існував до набрання чинності Законом України від 03.10.2017 № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» (далі - Закон № 2148-VIII), яким текст Закону № 1058-IV доповнений, зокрема, статтею 114, згідно з частиною першою якої право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
Абзацом першим пункту 1 частини другої статті 114 Закону № 1058-ІV передбачено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. 
При цьому Законом № 2148-VIII у новій редакції викладено пункт 2 розділу XV Закону № 1058-IV, де передбачалось, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.
В силу спеціальної вказівки у Законі № 2148-VIII наведені вище норми закону підлягали застосуванню з 01 жовтня 2017 року.
Таким чином, з 01 жовтня 2017 року правила призначення пенсій за списком № 1 почали регламентуватись одночасно двома однопредметними законами, а саме: пунктом «а» частини першої статті 13 Закону № 1788-XII (в редакції Закону № 213-VIII) та пунктом 1 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV (в редакції Закону № 2148-VIII).
Положення згаданих законів щодо умов призначення пенсії за віком були повністю уніфікованими (ідентичними).
Такий стан правового регулювання існував до прийняття Конституційним Судом України рішення від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII.
Пунктом першим резолютивної частини цього рішення від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ від 05.11.1991 зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02.03.2015.
Відповідно до пункту 2 резолютивної частини рішення від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Згідно з пунктом 3 резолютивної частини даного рішення від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ від 05.11.1991 в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02.03.2015 для осіб, які працювали до 01 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах.
Таким чином, з 23 січня 2020 року в Україні існують два закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій за списком № 1, а саме: пункт «а» частини першої статті 13 Закону № 1788-XII (в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII від 02.03.2015) та пункт 1 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV (в редакції Закону № 2148-VIII).
Відносно позивачки правила зазначених законів містять розбіжність у величині показника вікового цензу, який складає 45 років за пунктом «а» частини першої статті 13 Закону № 1788-XII (в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII) та 50 років за пунктом 1 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV (в редакції Закону № 2148-VIII).
З вищеописаних доказів судом встановлено, що на момент звернення із заявою щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 27 листопада 2025 року від ОСОБА_1 44 роки 11 місяців 25 днів.
Зважаючи на частину першу статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 по справі «Щокін проти України» (Shchokin v. Ukraine, заяви № 23759/03 та 37943/06) та рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.2011 по справі «Серков проти України» (Serkov v. Ukraine, заява № 39766/05), суд вважає, що найбільш сприятливим для позивачки є підхід, коли віковий ценз має бути встановлений на рівні найменшої величини, тобто 45 років.
При цьому суд зазначає, що Конституційний Суд України у рішенні від 23 січня 2020 року № 1-р/2020, дослідивши правовідносини, пов`язані зі змінами підстав реалізації права на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років, зазначив, що ці зміни вплинули на очікування осіб стосовно настання юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.
Конституційний Суд України визнаючи такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» зі змінами, внесеними Законом України від 2 березня 2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» вказав, що особи, що належать до певної категорії працівників, були учасниками правовідносин, у яких вони об`єктивно передбачали настання відповідних наслідків, а саме призначення пенсій, тобто їх легітимні очікування були пов`язані саме з положеннями Закону № 1788-XII у редакції до внесення змін Законом № 213-VIII. Отже, зміна умов призначення пенсій особам, які належать до певної категорії працівників, з урахуванням наявності відповідного стажу роботи, призвела до такого нормативного регулювання призначення пенсій, яке суттєво вплинуло на очікування вказаних осіб, погіршило їх юридичне становище стосовно права на призначення пенсій, що має реалізовуватися при зміні нормативного регулювання лише у разі справедливого поліпшення умов праці та впевненості у настанні відповідних юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.
Критерії законності рішення (діяння, тобто управлінського волевиявлення як такого) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України і обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України.
З положень наведеної норми процесуального закону слідує, що владний суб`єкт повинен доводити обставини фактичної дійсності за стандартом доказування – «поза будь-яким розумним сумнівом», у той час як до приватної особи підлягає застосуванню стандарт доказування – «баланс вірогідностей».
Перевіряючи наведені учасниками спору аргументи, суд констатує, що обрані відповідачем у даному конкретному випадку мотиви вчинення владного управлінського волевиявлення не враховують правила розв`язання колізій між діючими актами права однакової сили та з одного з того ж предмету із застосуванням приписів статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на користь невладного суб`єкта - приватної особи (тобто на користь позивачки).
З огляду на викладене суд дійшов висновку про те, що у межах спірних правовідносин слід віддати перевагу у правозастосуванні найбільш сприятливому для заявника закону.
Суд зазначає, що Закон № 1788-XII є пріоритетним у спірних правовідносинах, ніж Закон № 1058-ІV, бо Закон № 1788-XII відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій та визначає, які саме види пенсій призначаються громадянам України.
Також при розгляді даної справи суд враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 03 листопада 2021 року у зразковій справі № 360/3611/20, згідно з яким наявність колізії між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого, в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах, порушує вимогу «якості закону», передбаченої Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно із яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.
Також відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення не враховано, що позивачка, користуючись наданим їй пунктом 1.7 розділу І Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі – Порядок № 22-1), правом, звернулася із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 1 у строк, менший за місяць до досягнення нею пенсійного віку – 45-річного віку, визначеного в пункті «а» частини першої статті 13 Закону № 1788-XII.
Зважаючи на вказаний вище правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, суд дійшов висновку, що в оскарженому рішенні відповідач помилково відмовив позивачці у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 1 у зв`язку з недосягненням останньою відповідного віку, посилаючись на норми пункту 1 частини другої статті 114 Закону № 1058-ІV.
Щодо достатності у позивачки пільгового страхового стажу за списком № 1 для призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно із пунктом «а» статті 13 Закону № 1788-ХІІ, суд виходить з такого.
Відповідно до абзаців першого, четвертого частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності), допомогу по частковому безробіттю, допомогу по частковому безробіттю на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та матеріальну допомогу в період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.
Згідно з абзацом першим частини другої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Абзацами дев`ятим та десятим частини третьої статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом. За кожний повний рік стажу роботи (врахованого в одинарному розмірі) на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, до страхового стажу додатково зараховується по одному року.
Відповідно до абзаців першого та третього частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.
Згідно із абзацом третім частини першої статті 28 Закону № 1058-ІV мінімальний розмір пенсії особам, на яких поширюється дія Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», та працівникам, зайнятим повний робочий день під землею обслуговуванням зазначених осіб, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 року для жінок за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи у розмірі 80 відсотків заробітної плати (доходу) застрахованої особи, визначеної відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.
Частиною першою статті 44 Закону № 1058-IV визначено, що призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.
Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання в електронній або паперовій формі заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.
Відповідно до частини другої статті 44 Закону № 1058-IV призначення пенсії за віком здійснюється автоматично (без звернення особи) у разі набуття застрахованою особою права на призначення пенсії за віком при досягненні пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, на підставі відомостей, наявних у системі персоніфікованого обліку, якщо до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, особа не повідомила про бажання одержувати пенсію з більш пізнього віку.
У разі відсутності в системі персоніфікованого обліку даних про страховий стаж, необхідний для призначення пенсії за віком (у тому числі за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку), територіальний орган Пенсійного фонду інформує застраховану особу, у тому числі через її особистий електронний кабінет на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду, про відсутність таких відомостей та необхідність їх подання (за наявності). Документи про страховий стаж можуть бути подані до територіального органу Пенсійного фонду або через особистий електронний кабінет на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду.
Згідно із частиною третьою статті 44 Закону № 1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Відповідно до абзаців першого-другого пункту 1 частини першої статті 45 Закону № 1058-IV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Пенсія за віком, що призначається автоматично (без звернення особи), - з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, крім випадків відсутності в системі персоніфікованого обліку відомостей про страховий стаж застрахованої особи, необхідний для призначення пенсії за віком при досягненні пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону. У разі якщо документи про страховий стаж не подані протягом трьох місяців з дня досягнення застрахованою особою пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, вважається, що застрахована особа виявила бажання одержувати пенсію з більш пізнього віку.
Згідно з абзацом першим частини п`ятої статті 45 Закону № 1058-IV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.
Відповідно до частини першої статті 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Згідно з частиною третьою статті 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується також:
будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків (пункт «а»);
навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі (пункт «д»);
час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку (пункт «ж»).
Статтею 62 Закону № 1788-XII визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до статті 8 Закону України від 02.09.2008 № 345-VI «Про підвищення престижності шахтарської праці» мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків його заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Для обчислення розміру пенсій за віком за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах до страхового стажу додатково зараховується по одному року.
Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383 затверджено Порядок застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі - Порядок № 383).
Зазначений Порядок № 383 регулює застосування Списків під час обчислення стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.
Пунктом 3 Порядку № 383 визначено, що при визначені права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. При цьому, до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.
Списки № 1, 2 затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173, застосовуються до пільгової роботи до 31 грудня 1991 року; якщо пільгова робота продовжується після 01 січня 1992 року (або тільки почалася після цієї дати), але не більше як до 11 березня 1994 року, - застосовуються Списки № 1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року № 10; якщо пільгова робота продовжується після 11 березня 1994 року (або тільки почалась після цієї дати), але не більше як до 16 січня 2003 року, - застосовуються Списки № 1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162; якщо пільгова робота продовжується після 16 січня 2003 року (або тільки почалась після цієї дати), але не більше як до 24 червня 2016 року, - застосовуються Списки № 1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року № 36.
Пунктом 10 Порядку № 383 встановлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637.
Абзацами першим та другим пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637), визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до абзацу першого пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Абзацами першим-третім та дев`ятим-дванадцятим пункту 11 Порядку № 637 визначено, що час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми встановлюється на підставі: свідоцтва про народження дитини або паспорта громадянина України (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть); документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала.
Документами, які підтверджують те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала, і те, що до досягнення дитиною 12-річного віку один з батьків не працював, є: виписка з трудової книжки; відомості про відсутність в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців інформації про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця, отримані в порядку взаємного обміну інформацією; інформація із системи персоніфікованого обліку.
Відповідно до абзацу першого пункту 17 Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку із стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.
Згідно із пунктом 18 Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, стаж роботи установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
У такому ж порядку підтверджується стаж роботи за відсутності документів у разі, коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються (розміщувалися) на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, в районі проведення антитерористичної операції або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, а також на територіях територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають/перебували в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), а також у разі, коли майно (документи) підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (незалежно від місця їх реєстрації на території України) розташоване на території України та/або пошкоджене чи знищене внаслідок воєнних (бойових) дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією Російської Федерації проти України, за умови документального підтвердження пошкодження чи знищення майна (документів).
Відповідно до абзаців першого, другого, сьомого пункту 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).
У довідці повинно бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.
У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на територіях, зазначених в абзаці другому пункту 18 цього Порядку, стаж роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно із абзацом першим пункту 1.1 розділу І Порядку № 22-1 заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1); заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (Заява про виплату пенсії - додаток 2); заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 3); заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).
Відповідно до підпункту 2 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку № 22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного стажу роботи). За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення (далі - індивідуальні відомості про застраховану особу).
Період отримання допомоги по безробіттю підтверджується до 01 січня 2010 року на підставі записів у трудовій книжці або відомостей про трудову діяльність із реєстру застрахованих осіб, а починаючи з 01 січня 2010 року - індивідуальними відомостями про застраховану особу.
Згідно з пунктом 4.1 розділу ІV Порядку № 22-1 заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.
Заяви про перерахунок пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання, виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера, працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.
Відповідно до абзацу чотирнадцятого пункту 4.2 розділу ІV Порядку № 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Згідно із абзацами другим, третім, четвертим пункту 4.3 розділу ІV Порядку № 22-1 рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.
Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.
Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника органу, що призначає пенсію, на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів.
Згідно з пунктом 4.7 розділу IV Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження. Якщо пенсію за віком призначено автоматично (без звернення особи), у повідомленні про призначення особі пенсії додатково зазначається інформація про порядок її виплати.
Відповідно до абзацу першого пункту 4.10 розділу IV Порядку № 22-1 після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.
Як вже вище вказано, у рішенні ГУПФУ в Харківській області від 04 грудня 2025 року № 104650024498 зазначено, що вік позивачки становить 44 роки; страховий стаж позивачки становить (з урахуванням додаткових років за Список 1) 32 роки 6 місяців 16 днів; пільговий стаж 9 років 9 місяців 13 днів.
За доданими документами до страхового стажу не зараховано період догляду за дитиною до 3-х років, ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки відсутній штам про видачу паспорту в свідоцтві про народження. Відсутня інша інформація про догляд за дитиною до 3-х років. До пільгового стажу не зараховано періоди роботи згідно з Індивідуальними відомостями про застраховану особу з 01.01.2011 по 07.02.2018, оскільки відсутня інформація про атестацію робочого місця у відомостях по спеціальному стажу (за наявності даних за періоди з 2010 року включно).
Також співставленням даних розрахунку стажу позивачки для визначення її права на призначення пенсії із відомостями довідки форми ОК-5 судом установлено, що до страхового стажу позивачки не зарахований період отримання нею допомоги по безробіттю у 1999-2000 роках. Проте у рішенні про відмову в призначенні пенсії підстави для незарахування цього періоду до страхового стажу позивачки відсутні.
Щодо наведених у рішенні мотивів про не зарахування до пільгового страхового стажу періоду роботи позивачки у ВП «Шахта ім. Г.Г. Капустіна» ВАТ «Лисичанськвугілля» з 01.01.2011 по 07.02.2018, суд зазначає таке.
З наведених положень статті 24 Закону № 1058-IV слідує, що страховий стаж особи за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку (до 01 січня 2004 року) обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду України на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом № 1058-IV, - за даними трудової книжки, після впровадження системи персоніфікованого обліку (після 01 січня 2004 року) - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
У свою чергу за даними довідки форми ОК-5 в системі персоніфікованого обліку наявні відомості про роботу позивачки у ВП «Шахта ім. Г.Г. Капустіна» ВАТ «Лисичанськвугілля» з 01.01.2011 по 07.02.2018, а також про пільговий характер цієї роботи. Так, судом установлено, що у вказаному періоді страхувальник звітував про роботу позивачки за кодами підстав для обліку спецстажу ЗПЗ014А1, ЗПЗ014А4, ЗПЗ013А1, тобто як таку, що дає їй підстави для призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зокрема за списком № 1.
Щодо відсутності в Реєстрі застрахованих осіб інформації про проведення атестації робочого місця, то відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 19 лютого 2020 року в справі № 520/15025/16-а, що непроведения або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.
Тому відсутність доказів проведення атестації робочих місць після 21 серпня 1992 року не є підставою для відмови в зарахуванні вказаних періодів роботи до страхового стажу за списком № 1.
Зважаючи на вище вказане, суд дійшов висновку, що ГУПФУ в Харківській області безпідставно не зараховано до пільгового страхового стажу позивачки період її роботи у ВП «Шахта ім. Г.Г. Капустіна» ВАТ «Лисичанськвугілля» з 01.01.2011 по 07.02.2018, підтверджений Індивідуальними відомостями про застраховану особу позивачки з Реєстру застрахованих осіб Пенсійного фонду України.
З огляду на вище наведені положення пункту 11 Порядку № 637, а також зважаючи, що позивачкою разом із заявою про призначення пенсії надано свідоцтво про народження дитини, ІНФОРМАЦІЯ_2 , а в Реєстрі відсутні відомості, що до працевлаштування у ДВАТ «Шахта ім. Г.Г. Капустіна» (19 березня 2001 року) ОСОБА_1 працювала, суд дійшов висновку, що ГУПФУ в Харківській області безпідставно вимагає від позивачки надання паспорту громадянина України на ім`я дитини та відмовляє в зарахуванні до страхового стажу періоду догляду за дитиною до досягнення дитиною 3-річного віку з 30.11.1999 по 18.03.2001.
Також, як вже вище вказано, в Реєстрі наявні відомості про отримання позивачкою в 1999 року допомоги по безробіттю протягом 3 місяців 28 днів та у 2000 році – 1 місяця 10 днів.
Відповідно до положень пункту 2 підпункту 2.1 розділу ІІ Порядку № 22-1 підтвердження періоду отримання допомоги по безробіття до 01 січня 2010 року здійснюється, зокрема за відомостями про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб, тому формально відповідач мав також зарахувати цей період до страхового стажу позивачки з урахуванням перетину періодів із доглядом позивачкою за дитиною до досягнення нею 3-річного віку, який розпочався з 30 листопада 1999 року.
Однак з довідки форми ОК-5 (індивідуальні відомості про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України) неможливо встановити конкретний період отримання позивачкою допомоги по безробіттю, тому суд дійшов висновку, що за відсутності інших документів (трудової книжки, довідки з центру зайнятості про період отримання допомоги по безробіттю), що підтверджують такий період відсутні підстави для зобов`язання ГУПФУ в Харківській області зарахувати цей період до страхового стажу позивачки.
Що стосується вимоги позивачки про зарахування до її страхового стажу періоду з 01 по 31 грудня 2010 року, то згідно із наведеним вище розрахунком страхового стажу для визначення права позивачки на призначення пенсії, цей період вже врахований відповідачем при обчисленні стажу позивачки під час прийняття оскаржуваного рішення, тому у суду відсутні підстави для зобов`язання відповідача до вчинення цих дій.
Отже, підсумовуючи встановлені обставини, суд погоджується з твердженнями позивачки, що ГУПФУ в Харківській області при прийнятті оскаржуваного рішення безпідставно не зараховано до її пільгового страхового стажу на підземних роботах за списком № 1 періоду роботи у ВП «Шахта ім. Г.Г. Капустіна» ВАТ «Лисичанськвугілля» з 01.01.2011 по 07.02.2018, та до страхового стажу періоду догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку з 30.11.1999 по 18.03.2001, тому рішення від 04 грудня 2025 року № 104650024498, яке не відповідає критеріям правомірного рішення суб`єкта владних повноважень, визначеним у частині другій статті 2 КАС України, є протиправним та підлягає скасуванню.
Оскільки наданими разом із заявою про призначення пенсії документами підтверджено, що позивачка звернулася із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 1 у строк, який є меншим за місяць до досягнення нею 45-річного віку, а також, що вона має страховий стаж (підтверджений відповідачем та з урахуванням періоду догляду за дитиною до досягнення 3-річного віку з 30.11.1999 по 18.03.2001) та пільговий стаж (підтверджений відповідачем (9 років 9 місяців 13 днів) та з урахуванням періоду роботи у ВП «Шахта ім. Г.Г. Капустіна» ВАТ «Лисичанськвугілля» з 01.01.2011 по 07.02.2018 (7 років 1 місяць 7 днів)), необхідні для призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «а» частини першої статті 13 Закону № 1788-XII, суд вважає за необхідне зобов`язати ГУПФУ в Харківській області прийняти рішення про призначення позивачці пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «а» частини першої статті 13 Закону № 1788-XII, зарахувавши при цьому до її пільгового стажу на підземних роботах за списком № 1 період роботи з 01.01.2011 по 07.02.2018, до страхового стажу період догляду за дитиною до досягнення 3-річного віку з 30.11.1999 по 18.03.2001.
З огляду на те, що пільговий стаж позивачки на підземних роботах за списком № 1 складає більше 7,5 років, то вона відповідно до положень абзацу третього частини першої статті 28 Закону № 1058-ІV має право на призначення пенсії в розмірі 80 відсотків заробітної плати (доходу) застрахованої особи, визначеної відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.
Проте, на час розгляду справи, між сторонами спір щодо розміру належної позивачці пенсії ще відсутній, оскільки оскаржуваним рішенням порушено право позивачки на призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «а» частини першої статті 13 Закону № 1788-XII. У свою чергу питання щодо обчислення розміру належної позивачці пенсії відповідачем ще не вирішувались.
З аналізу положень статей 2, 5 КАС України слідує, що судовому захисту підлягають лише порушені права, свободи і інтереси фізичних або права і інтереси юридичних осіб, а не можливість їх порушення в майбутньому. Судом у конкретній справі вирішується спір, предмет якого існує на час розгляду справи. Суд не може розглядати вимоги на майбутнє у зв`язку із вірогідним настанням певних наслідків. Резолютивна частина рішення не повинна містити приписів, що прогнозують можливі порушення з боку відповідача та зобов`язання його до вчинення чи утримання від вчинення дій на майбутнє.
Враховуючи відсутність у суду підстав вважати, що право позивачки на призначення пенсії в мінімально визначеному в абзаці третьому частини першої статті 28 Закону № 1058-ІV розмірі буде порушено відповідачем, задоволення позову в цій частині буде свідчити про вирішення спору, який ще відсутній, тобто на майбутнє, що суперечить засадам адміністративного судочинства та його принципам. Тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення цих позовних вимог як передчасних.
Що стосується вимог позивачки щодо зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивачки додатково по одному року за період з 01.01.2011 по 07.02.2018 та врахувати при обчисленні пенсії заробітної плати за грудень 2010 року за даними Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, то суд також відмовляє у їх задоволенні як передчасних. 
Так, у суду відсутні підстави вважати, що після зарахування періоду роботи позивачки з 01.01.2011 по 07.02.2018 до її пільгового стажу на підземних роботах за списком № 1 відповідач порушуватиме вимоги абзацу десятого частини третьої статті 24 Закону № 1058-ІV.
Також, як вже вище вказано, на час розгляду справи відповідачем не здійснювався розрахунок розміру належної позивачу пенсії та не визначався період отримання позивачкою заробітної плати, з якої здійснюватиметься таке обчислення пенсії.
Щодо дати, з якої позивачці слід призначити пенсію, то зважаючи на наведені вище положення статті 45 Закону № 1058-IV, пунктів 1.7 та 1.8 розділу І Порядку № 22-1, суд вважає, що пенсія має бути призначена позивачці з дня, наступного за днем досягнення нею 45-річного віку, тобто з 23 грудня 2025 року.
Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачкою, суд дійшов висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги належать до часткового задоволення.
Що стосується розподілу судових витрат, суд зазначає таке.
Відповідно до частин першої, третьої, восьмої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
При зверненні до суду з цим позовом позивачкою сплачений судовий збір у розмірі 968,96 грн, що підтверджено квитанцією від 11 грудня 2025 року № 7282-3341-8138-8992.
Зважаючи, що спір виник внаслідок неправильних дій ГУПФУ в Харківській області, а також, що позов підлягає задоволенню в основній вимозі, а всі інші вимоги, у тому числі й ті, у задоволенні яких суд відмовляє, є похідними та пов`язаними з основною вимогою, суд вважає за необхідне покласти судові витрати по сплаті судового збору на відповідача повністю.
Керуючись статтями 9, 72, 77, 90, 94, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання як внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (місцезнаходження: 61022, Харківська область, місто Харків, майдан Свободи, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, код ЄДРПОУ 14099344) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 04 грудня 2025 року № 104650024498 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 з 23 грудня 2025 року пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «а» частини першої статті 13 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 02.03.2015 № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», зарахувавши до її: пільгового стажу на підземних роботах за списком № 1 період роботи з 01 січня 2011 року по 07 лютого 2018 року; до страхового стажу час догляду за малолітньою дитиною з 30 листопада 1999 року по 18 березня 2001 року.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 коп.).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя 	К.О. Пляшкова