Справа № 454/3186/24 Головуючий у 1 інстанції: Струс Т. В 
Провадження № 22-ц/811/1505/25 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

21 січня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Шандри М.М.
суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.
розглянувши у м. Львові у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 17 січня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИЛА:
31.08.2024 ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» звернулось до суду з позовом ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Просило стягнути з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» заборгованість за кредитним договором №00-8032221 від 20.05..2023, у розмірі 28237,50грн, з яких – 7875 грн – заборгованість за кредитом, 20362,50 грн – заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом та витрати на правничу допомогу у розмірі 6000 грн.
Позов обгрунтований тим, що 20.05.2023 між ТОВ «Качай Гроші» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії №00-8032221 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. ТОВ «Качай Гроші» перед прийняттям рішення щодо видачі кредитних коштів та укладенням договору перевірило особисті дані відповідача з метою ідентифікації та і платіжну картку, а саме її приналежність позичальнику. Зазначає, що всупереч умов договору відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконала, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 28237,50 грн, з яких – 7875 грн – заборгованість за кредитом, 20362,50 грн – заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом. 28.11.2023 ТОВ «Качай Гроші» та позивач уклали договір факторингу №28112023, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Відповідно до акту прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу №28112023 від 28.11.2023 до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 28237,50 грн. 
Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 17 січня 2025 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» заборгованість за кредитним договором №00-8032221 від 20.05.2023 в розмірі 28237,50грн, з яких – 7875грн – заборгованість за кредитом, 20362,50грн – заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом.
Стягнуто з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» 2422,40 грн судового збору та 2000 грн витрат на правову допомогу.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.
Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
Зазначає, що відсутні докази реєстрації саме відповідача у інформаційно-телекомунікаційній системі, відсутні докази отримання саме відповідачем коштів згідно з оспорюваними кредитними договорами, тому наявні достатні правові підстави для судового захисту прав та інтересів останнього. Позивачем не долучено до матеріалів справи належного та допустимого доказу про те, що банківський картковий рахунок дійсно належить відповідачу і про переказ саме такої суми про яку зазначено у позові.Позивачем не надано суду доказів на підтвердження перерахування коштів на банківський картковий рахунок відповідача.Зазначає, що позивачем до позовної заяви не долучено доказу, який би свідчив про сплату судових витрат на правничу допомогу у тому розмірі, в якому зазначено в позові.Відтак, в суду не було підстав задовольняти такі вимоги у розмірі 2000 грн.
Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Відзив на апеляційну скаргу од суду не подано.
Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).
Згідно із ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII (надалі - Закон № 675-VIII) від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
У статті 3 Закону № 675-VIII визначено, що електронний договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частини 3 статті 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону № 675-VIII).
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (частина 6 статті 11 Закону № 675-VIII).
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України “Про електронний цифровий підпис”, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За приписами пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частина перша статті 513 ЦК України).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Судом встановлено, 20.05.2023 між ТОВ «Качай Гроші» та  ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії №00-8032221. 
Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець надає позичальнику кредит у національній валюті у вигляді кредитної лінії на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором (а.с.44-51).
Вказаний договір укладено в електронній формі та скріплено одноразовим ідентифікатором електронного підпису позичальника – 1737F.
Із інформаційного повідомлення ТОВ «ФК «Контрактовий дім» за вих.№3859 від 11.12.2023 убачається, що ОСОБА_1 на банківську карту за номером НОМЕР_1 успішно перераховано 20.05.2023 грошові кошти в сумі 7500 грн за кредитним договором(а.с.29-32).
Згідно з детальним розрахунком заборгованості за кредитним договором №00-8032221 від 20.05.2023, позичальник ОСОБА_1 , сума загальної заборгованості складає 28237,50 грн, з яких – 7875грн – заборгованість за кредитом, 20362,50 грн – заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом(а.с.23-24).
Відповідно до договору факторингу №28112023 від 28.11.2023, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» та ТОВ «Качай Гроші», ТОВ «Качай гроші» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» приймає належні ТОВ «Качай Гроші» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників.
Згідно з актом прийому-передачі до договору факторингу №28112023 від 28.11.2023, ТОВ «Качай Гроші» передало, а ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» прийняло реєстр боржників в кількості 2 192 на суму 19 504 579,72 грн.
Згідно з реєстром боржників за кредитними договорами, укладеними між боржниками та ТОВ «Качай Гроші», до договору факторингу №28112023 від 28.11.2023, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №00-8032221 становить 28237,50 грн.
Суд першої інстанції, встановивши, що ТОВ «Ейс» у встановленому законом порядку набуло право грошової вимоги по кредитному договору №00-8032221 від 20.05.2023, а ОСОБА_1 прийняла умови та правила надання банківських послуг шляхом підписання їх електронним цифровим підписом, однак остання в порушення умов кредитного договору не виконала своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, дійшов до вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову та стягнення заборгованості за кредитним договором №00-8032221 у розмірі 28237,50 грн.
Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що вона не укладала кредитний договір, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вказаний договір підписаний електронним підписом, використання якого неможливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора.
Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі №234/8084/20 (провадження № 61-2303св21).
На підтвердження надання відповідачу кредиту на підставі договору, ТОВ «Качай гроші» надало довідку, видану ТОВ «ФК «Контрактовий дім» відповідно до якої ТОВ «ФК «Контрактовий дім» повідомляє про успішність операцій згідно з договором з ТОВ «Качай гроші» №00-8032221 від 20.05.2023, зокрема щодо перерахування коштів у розмірі 7500 грн на картку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 (а.с.20-22).
Доказів протилежного відповідачем не надано.
У апеляційній скарзі відповідач вказує на те, що вона незгідна з розрахунками позивача, однак ОСОБА_1 не спростувала наданий розрахунок заборгованості, надавши власний розрахунок заборгованості, доказів наявності спору між сторонами щодо ненадання кредиторами коштів за кредитними договорами суду не надала, тому такі доводи не заслуговують на увагу.
Відповідач (апелянт) не спростувала правильність наданого позивачем розрахунку, а за висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 11.07.2018 у справі №753/7883/15, доводи сторони про необґрунтованість розрахунку кредитної заборгованості є безпідставними, якщо на його спростування сторона не надала власного розрахунку.
Окрім того, враховуючи умови надання кредитних коштів, колегія суддів зазначає, що саме боржник має доступ до свого рахунку, зазначеного у договорі, і вона мала можливість представити суду виписку із свого рахунку у підтвердження відсутності надходження коштів від кредитора на виконання укладеного договору. 
Твердження апелянта про те, що нарахування процентів здійснювалося поза межами строку кредитування є безпідставним та таким, що не відповідають фактичним обставинам справи. Між сторонами укладено кредитний договір, умовами якого передбачено нарахування процентів за користування кредитними коштами протягом строку дії договору, що становить 120 календарних днів. Отже, нарахування відсотків здійснювалося не у зв`язку із простроченням виконання грошового зобов`язання, а в межах строку дії договору – за користування наданими коштами.
Колегія суддів звертає увагу на те, що ТОВ «ФК «Ейс» надало належні, достатні та допустимі докази на підтвердження переходу права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №00-8032221 від 20.05.2023, а саме договір відступлення первісним кредитором права вимоги №28112023 від 28.11.2023, належним чином завірений акт прийому-передачі реєстру боржників від 28.11.2023, витяг з реєстру боржників за ним щодо ОСОБА_1 .
Що стосується витрат на професійну правничу допомогу колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Судом встановлено, що понесені позивачем витрати на правничу допомогу підтверджуються матеріалами справи: договором про надання правничої допомоги від 17.06.2024 та додатковою угодою до вказаного договору, актом прийому-передачі наданих послуг.
Враховуючи складність справи та виконаної адвокатом роботи, з урахуванням наслідку вирішення спору – задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 2 000 грн, які є співмірними із складністю справи та наданими адвокатом обсягом послуг, з чим погоджується колегія суддів.
При цьому колегія суддів звертає вагу на те, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (постанови Верховного Суду в справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18).
Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
При вирішенні справи суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, тому колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення – без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, 
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 17 січня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня ухвалення.

Повний текст постанови складено: 21.01.2026

Головуючий  

Судді