УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №276/907/25 Головуючий у 1-й інст. ЗБАРАЖСЬКИЙ А. М. 
Категорія 61 Доповідач Коломієць О. С. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Коломієць О.С.
суддів Григорусь Н.Й., Талько О.Б.
з участю секретаря
судового засідання Драч Т.А. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №276/907/25 за позовом ОСОБА_1 до Хорошівської селищної ради Житомирського району Житомирської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - приватний нотаріус Житомирського районного нотаріального округу Силіна Наталія Володимирівна про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини 
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення  Хорошівського районного суду Житомирської області від 12 серпня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Збаражського А.М. 
встановив:
У травні 2025 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком два місяці для подання заяви про прийняття спадщини.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_2 . Відповідно до заповіту від 30.10.2008, складеного її матір`ю за життя, все своє майно заповіла позивачу. Приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Сіліною Н.В. заведена спадкова справа №46/2025 та 20.03.2025 винесена постанова про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері через пропуск шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини. 
Вказувала, що останні роки свого життя мати ОСОБА_2 проживала з позивачем за адресою її реєстрації. За життя мати казала, що все своє майно переписала на її, тому нічого останній непотрібно буде робити. Про існування заповіту їй не було відомо. Під час прибирання будинку позивач серед старих речей виявила деякі документи на майно та вирішила звернутися за консультацією до нотаріуса. Про вказаний заповіт їй повідомила нотаріус, оскільки в процесі заведення спадкової справи та виконання перевірок у спадковому реєстрі стало відомо про його існування. Позивачу було роз`яснено про пропуск строку для прийняття спадщини і тому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Позивач зазначає, що встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини вона пропустила через те, що вона була юридично необізнаною, про існування заповіту їй не було відомо. Тому вказані обставини стали об`єктивними труднощами пропуску строку для прийняття спадщини. 
Рішенням Хорошівського районного суду Житомирської області від 12 серпня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин справи, необґрунтованість висновків суду, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що заявлений позов вона обґрунтовувала тим, що строк для прийняття спадщини був пропущений нею з поважних причин, зокрема: у зв`язку з тим, що вона не знала про наявність заповіту, який був складений матір`ю на її користь, юридичною необізнаністю щодо строків прийняття спадщини та рядом об`єктивних обставин, котрі тривають в країні, зокрема епідемія COVID-19 та збройна агресія рф проти України.
Додає, що суд фактично застосував відповідальність у вигляді позбавлення права отримати спадщину за невиконання умови закону (подання заяви про прийняття спадщини у встановлений строк) до особи, яка не знала про виникнення обставини, яка передбачає виникнення у неї такого права на отримання спадщини та обов`язку вчинити певні дії для цього. При цьому незадоволення позову щодо визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини зумовить перехід права власності на спадкове майно до держави в особі органу місцевого самоврядування на території якого воно знаходиться. Окрім того, судом упущено той факт, що відповідач фактично не заперечував проти задоволення позову, а відтак його визнав.
Інші учасники справи правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористалися.
Позивач у судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримала, просила апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позов.
Представник відповідача та третя особа в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Від приватного нотаріуса Сіліної Н.В. до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі. 
За приписами ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Судом під час розгляду справи встановлено, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.5).
Померла ОСОБА_2 була матір`ю ОСОБА_1 , що підтверджуються копіями свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , експертним висновком Українського бюро лінгвістичних експертиз №056/248-n від 20.02.2025 року (а.с.6-8).
Відповідно до копії державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯА №144334 від 11.11.2004 року, ОСОБА_2 належала на праві власності земельна ділянка площею 3,0855 га, яка розташована на території Краївщинської сільської ради Володарсько-Волинського району Житомирської області (а.с.9).
Згідно копії заповіту від 30 жовтня 2008 року, посвідченого секретарем Краївщинської сільської ради, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на випадок своєї смерті все належне їй майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, заповіла своїй доньці ОСОБА_1 (а.с.10).
Зі змісту довідки приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу від 20.03.2025 року №253/02-14 слідує, що згідно спадкової справи №46/2025, яка була заведена приватним нотаріусом Силіною Н.В. Житомирського районного нотаріального округу 20.03.2025 року за заявою ОСОБА_1 , спадкоємцем за заповітом померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 є її дочка ОСОБА_1 . Інформація про інших спадкоємців в спадковій справі відсутня (а.с.12, 25-39). 
Постановою приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Сіліною Н.В. від 20.03.2025 відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері через пропуск шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини (а.с.11).
Відповідно до довідки Хорошівської селищної ради №289 від 06.12.2024 , за адресою: АДРЕСА_1 , разом із спадкодавцем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 на день її смерті та протягом шести місяців після смерті ніхто не був зареєстрований (а.с.13).
Із довідки Хорошівської селищної ради №271 від 06.11.2024 слідує, що рішенням 13 сесії IX скликання Хорошівської селищної ради від 16.06.2022 року вулицю 1-го Травня с. Шадура Житомирського району Житомирської області перейменовано на АДРЕСА_2 , без зміни номерів будинків (а.с.14).
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_2 .
Колегія суддів погоджується із таким висновок суду першої інстанції, виходячи із наступного.
Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Подання заяви про прийняття спадщини є дією, що її повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину у разі, коли він не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем.
Для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.
За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України).
Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є такі, що пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть застосовуватися, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.
Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не використав право на прийняття спадщини через брак інформації про смерть спадкодавця, незнання приписів закону тощо, тоді немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, а також у постановах Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19) та інших.
З урахуванням фактичних обставин конкретної справи поважними причинами пропуску строку суд може визнати, зокрема: 1) тривалу хворобу спадкоємців; 2) велику відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем розташування спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України тощо.
Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, брак коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.
Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 17 березня 2021 року у справі № 638/17145/17, від 22 березня 2023 року у справі № 361/8259/18 та багатьох інших.
З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.
За конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як-от розумність, добросовісність та справедливість.
Головною ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини.
Неподання заяви умисно чи з необережності (недбалості) не може бути підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини.
Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.
Суди мають враховувати, що безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у разі відсутності таких спадкоємців - в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам загалом, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який є у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
У справі, що переглядається, судом встановлено, що 30 жовтня 2008 року ОСОБА_2 склала заповіт, відповідно до якого належний їй на праві особистої власності житловий будинок з господарськими будівлями, присадибну земельну ділянку, майно, все те, що буде належати їй на день смерті, і на все, що за законом вона матиме право, заповіла дочці ОСОБА_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, у зв`язку із чим відкрилася спадщина на спадкове майно.
Відповідно до довідки Хорошівської селищної ради №289 від 06.12.2024 , за адресою: АДРЕСА_1 , разом із спадкодавцем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , на день її смерті та протягом шести місяців після смерті ніхто не був зареєстрований (а.с.13).
Позивач ОСОБА_1 (дочка ОСОБА_2 ) у березні 2025 року звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері.
Постановою приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Сіліною Н.В. від 20.03.2025 відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері через пропуск шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини.
Отже, за обставинами цієї справи позивач є спадкоємцем майна померлої ОСОБА_2 за заповітом та за законом як спадкоємець першої черги.
З урахуванням конкретних обставин цієї справи необізнаність позивача про наявність заповіту, складеного на її ім`я, не є поважною причиною пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_2 , оскільки позивач є дочкою спадкодавця, тобто спадкоємцем першої черги. Тож навіть у разі необізнаності про існування заповіту позивач як спадкоємець за законом першої черги повинна була вчинити активні дії для прийняття спадщини - подати заяву про прийняття спадщини у встановлений ЦК України строк.
Юридична необізнаність позивача та посилання на ряд об`єктивних обставин, котрі тривають в країні, зокрема епідемія COVID-19 та збройна агресія рф проти України, самі по собі, не свідчить про те, що у позивача по справі існували об`єктивні перешкоди для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_2 у встановлений вимогами законодавства строк.
Доводи апеляційної скарги щодо неприйняття судом до уваги позиції відповідача, який фактично не заперечував проти задоволення позову, а відтак його визнав, колегія суддів відхиляє, оскільки суд не вправі покласти в основу свого рішення сам лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто, повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову.
Такі правові висновки викладені у постановах Верховного суду від 09 вересня 2020 року у справі № 572/2515/15-ц (провадження № 61-1051св17), від 25 травня 2022 року у справі №675/2136/19 (провадження № 61-2251св22).
Отже, колегія суддів, враховуючи, що тривалість пропуску строку для прийняття спадщини становить більше чотирнадцяти років, а також встановлені судом обставини, погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач не надала беззаперечних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини, не довела наявності об`єктивних, непереборних, істотних труднощів, які перешкоджали поданню цієї заяви у встановлений законом строк, що згідно зі статтею 81 ЦПК України є її процесуальним обов`язком, тому оскаржуване рішення судів першої інстанції про відмову в позові є законним й обґрунтованим.
Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом обставинами справи і по суті зводяться до незгоди з висновками суду стосовно установлення цих обставин, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд 
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити беззадоволення, а рішення Хорошівського районного суду Житомирської області від 12 серпня 2025 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 08 січня 2026 року. 

Головуючий Судді