ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"21" січня 2026 р. Справа№ 910/3985/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Ходаківської І.П.
суддів: Демидової А.М. 
Владимиренко С.В. 

за участю секретаря судового засідання: Зозулі Н.М.
за участю представників:
від позивача: Хілько А. В.
від відповідача: Становова Ю. В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю "Локотраст"
на рішення господарського суду міста Києва від 24.06.2025 (повне рішення складено та підписано 07.07.2025)
у справі № 910/3985/25 (суддя Шкурдова Л.М.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Локотраст"
до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Філії "Центр забезпечення виробництва" Акціонерного товариства "Українська залізниця"
про стягнення 1 519 427,25 грн

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст і підстави позовних вимог

В березні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Локотраст" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Філії "Центр забезпечення виробництва" Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 1519427, 25 грн. безпідставно набутих коштів.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідачем, в порушення норм чинного законодавства України та укладеного між сторонами договору поставки №ЦЗВ-01-05224-01 від 21.10.2024р., безпідставно отримано кошти за банківською гарантією №ZAPG332441032 від 10.09.2024р., виданою Акціонерним товариством "Перший український міжнародний банк".

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.06.2025 у справі №910/3985/25 у задоволенні позовних вимог відмовлено. 

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем порушено умови Договору поставки №ЦЗВ-01-05224-01 від 21.10.2024р. в частині своєчасного постачання товару, і з відсутності настання форс-мажорних обставин для позивача.

Також суд зазначив про відсутність настання форм-мажорних обставин для позивача. Водночас, судом першої інстанції зазначено, що обов`язок банка-гаранта сплатити бенефіціару грошову суму відповідно до умов гарантії настає за умови порушення принципалом зобов`язання, забезпеченого гарантією, та направлення бенефіціаром гаранту письмової вимоги разом із зазначеними в гарантії документами. Тому, оскільки для настання зобов`язань, передбачених гарантією, достатньо одного порушення принципалом зобов`язання, забезпеченого гарантією, що підтверджено матеріалами справи, звернення бенефіціара до гаранта з вимогою про сплату є правомірним.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із рішенням Господарського суду міста Києва від 24.06.2025 у справі №910/3985/25, ТОВ "Локотраст" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове рішення - про задоволення позову.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, скаржник вказує, що:
- позивач виконав свої зобов`язання за договором в повному обсязі, а за прострочення строків поставки згідно п.10.1 Договору ТОВ "Локотраст" звільняється від відповідальності, тому відповідач в результаті здійснення платежу за банківською гарантією отримав грошові кошти за відсутності настання гарантійного випадку (порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією), і ці кошти є такими, що набуті відповідачем безпідставно;
- оскільки відсутнє порушення (невиконання чи неналежне виконання) зобов`язання за договором поставки, у відповідача відсутні підстави для звернення до АТ "ПУМБ" для виплати суми банківської гарантії та наявності правових підстав для стягнення з відповідача безпідставно набутих за рахунок АТ "ПУМБ" грошових коштів у розмірі 1519427,25грн.;
- перерахування АТ "ПУМБ" (гарантом) грошових коштів в сумі 1 519 427 грн. 25 коп., на користь відповідача відбулось у зв`язку з договором та гарантією, однак не на їх виконання, а поза межами домовленостей, передбачених договором і гарантією (гарантійний випадок не настав);
- судом проігноровано доводи позивача про неможливість виконання зобов`язання щодо поставки товару у визначені договором строки у зв`язку з настанням форс-мажорних обставин, що підтверджується сертифікатом Запорізької торгово-промислової палати №2300-24-2481 від 03.01.2025р.
- судом проігноровано доводи позивача про те, що ТОВ "Локотраст" не є виробником товару, замовило виробництво товару у ТОВ "МЗ "Квік" після укладення договору з відповідачем і відповідач про це був обізнаний; 
- судом не з`ясовано обставини, що мають значення для справи, чим порушено норми процесуального права;
- суд дійшов висновку, що позивач не заперечував факт порушення умов договору щодо своєчасної поставки товару, однак цей висновок суду не відповідає дійсності, оскільки порушення строків відбулось через настання форс-мажорних обставин.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.07.2025, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Локотраст" на рішення господарського суду міста Києва від 24.06.2025 у справі № 910/3985/25 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді: Яценко О.В., Коробенко Г.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.07.2025 витребувано з господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/3985/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Локотраст" до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Філії "Центр забезпечення виробництва" Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 1 519 427,25 грн. Відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Локотраст" на рішення господарського суду міста Києва від 24.06.2025 до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи № 910/3985/25.

Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду № 09.1-07/428/25 від 14.08.2025, після надходження матеріалів справи на запит, у зв`язку із рішенням Вищої ради правосуддя від 07.08.2025 про звільнення судді Іоннікової І.А. з посади судді Північного апеляційного господарського суду у відставку призначено повторний автоматизований розподіл у справі № 910/3985/25 .

Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.08.2025 справу № 910/3985/25 передано на розгляд колегії суддів: головуючий суддя Ходаківська І.П., судді: Демидова А.М., Коробенко Г.П.

Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/1966/25 від 21.08.2025 у справі № 910/3985/25 у зв`язку із перебуванням судді Коробенка Г.П., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл.

Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.08.2025 справу № 910/3985/25 передано на розгляд колегії суддів: головуючий суддя Ходаківська І.П., судді: Демидова А.М. , Владимиренко С.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.09.2025 по справі №910/3985/25 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Локотраст" на рішення господарського суду міста Києва від 24.06.2025 у справі № 910/3985/25. Призначено до розгляду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Локотранс" на рішення господарського суду міста Києва від 24.06.2025 у справі № 910/3985/25 на 12.11.2025 о 10 год. 00 хв. в приміщенні Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.11.2025 по справі №910/3985/25 задоволено клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Локотраст" - Хілько Альони Василівни про її участь в судових засіданнях у справі № 910/3985/25 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, розгляд справи № 910/3985/25 ухвалено здійснювати в режимі відеоконференції у системі ВКЗ. 

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.11.2025 по справі №910/3985/25 продовжено строк розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Локотраст" на рішення господарського суду міста Києва від 24.06.2025 у справі № 910/3985/25, оголошено перерву у розгляді зазначеної апеляційної скарги на 17.12.2025 о 10 год. 00 хв. Слухання справи відбудеться за адресою: м. Київ, вул. Шолуденка, 1, літера А, зал судових засідань № 6 в режимі відеоконференції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від оголошено перерву в судовому засіданні до 21.01.2026.

Позиції учасників справи

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу проти апеляційної скарги заперечує і просить суд залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Позивач, у свою чергу, подав до Північного апеляційного господарського суду додаткові пояснення щодо відзиву на апеляційну скаргу.

Явка представників учасників справи

У судовому засіданні 21.01.2026 в режимі відеоконференції взяв участь представник позивача, який просив задовольнити апеляційну скаргу.

Присутній у судовому засіданні 21.01.2026 представник відповідача просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

21.10.2024р. між Акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" АТ "Укрзалізниця" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Локотраст" (постачальник) укладено договір поставки № ЦЗВ-01-05224-01, відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупцю товар, відповідно до специфікації, що є невід`ємною частиною цього договору, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити цей товар на умовах цього договору.

Відповідно до п. 1.5 договору постачальник гарантує, що товар належить йому на праві власності та не перебуває під забороною відчуження, арештом, не є предметом застави та іншим засобом забезпечення виконання зобов`язань, а також не є предметом будь-якого іншого обтяження чи обмеження, передбаченого законодавством України.

Згідно з п. 1.6 договору постачальник гарантує, що товар є новим, таким, що не перебував у використанні. Терміни та умови його зберігання не порушені. Дата виробництва (виготовлення) товару не раніше 01.01.2024 р.

Пунктом 4.1 договору встановлено, що постачальник здійснює поставку товару автомобільним або залізничним транспортом на умовах СРТ (перевезення сплачено до…) пункт призначення - Київська обл., м. Фастів (або згідно рознарядки покупця) відповідно до Інкотермс у ред. 2020 р. У випадку наявності розбіжностей між умовами цього договору та правилами Інкотермс у редакції 2020 р., умови цього договору матимуть перевагу.

За умовами п. 4.2 договору поставка товару проводиться партіями протягом строку дії договору тільки на підставі наданої письмової рознарядки покупця, яка вважається дозволом на поставку та є підтвердженням готовності покупця до приймання товару.
Строк поставки товару - протягом 30 календарних днів з моменту надання письмової рознарядки покупцем.
Місце поставки - Київська обл., м. Фастів (або згідно рознарядки покупця).
Право власності на товар переходить до покупця з дати поставки товару.

Згідно з п. 4.6 договору датою поставки товару вважається дата підписання сторонами акту прийому-передачі товару або видаткової накладної.

Відповідно до п. 6.3 договору сума договору становить 37 985 681,16 грн. з ПДВ.

За змістом п. 7.2 договору оплата за кожну партію поставленого товару за цим договором проводиться покупцем на 45 календарний день з дати поставки за умови оформлення та реєстрації податкової накладної, у відповідності до вимог законодавства України, відповідно до рахунку-фактури на поставлену партію товару, обумовлену згідно з п. 4.2 цього договору при наявності документів, зазначених у п. 5.4 цього договору.

У пункті 8.3.1 договору сторонами узгоджено, що постачальник зобов`язаний забезпечити поставку товару у строки та на умовах, що встановлені цим договором.

Відповідно до п.п. 10.1, 10.2, 10.3, 10.5 договору сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором, якщо таке невиконання є наслідком дії обставин або подій непереборної сили, які виникли після укладення цього договору та виникли поза волею сторін.
Сторона, що не може виконати зобов`язання за цим договором внаслідок дії обставин непереборної сили, повинна протягом 5 робочих днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу сторону у письмовій формі, з подальшим наданням підтверджуючих документів у строк, що не перевищує 30 робочих днів. Належним доказом наявності вищезазначених обставин та їх тривалості є сертифікат, виданий Торгово-промисловою палатою України або уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами.
Якщо будь-які обставини непереборної сили, що підтверджені у порядку, встановленому цим договором, прямо спричинять несвоєчасність виконання договору, то умови договору можуть бути подовжені на строк, рівний тривалості цих обставин, про що сторони укладають додаткову угоду.
Якщо сторона без поважних причин повідомила іншу сторону у строки, визначені п. 10.2 цього договору, про виникнення (наявність) обставини непереборної сили та/або не надала підтверджуючі ці обставини документи, така сторона у подальшому не має права вимагати подовження умов цього договору та звільнення від відповідальності, передбаченої за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за цим договором.

Згідно з п. 11.1 договору постачальник до підписання договору зобов`язаний надати забезпечення виконання цього договору у вигляді банківської гарантії у розмірі 4%, що становить 1 519 427,25 грн. від вартості цього договору. Строк дії забезпечення цього договору у вигляді банківської гарантії повинен бути дійсним з дня укладення договору і обов`язково повинен перевищувати строк дії договору не менше ніж на 1 календарний рік.

Пунктом 11.3 договору визначено, що надана постачальником у якості забезпечення виконання договору банківська гарантія повинна свідчити про безумовний та безвідкличний обов`язок банківської установи сплатити на користь покупця суму забезпечення у разі невиконання або неналежного виконання постачальником своїх зобов`язань за договором, при цьому в гарантії строк розгляду вимоги покупця (бенефіціара) повинен становити не більше 5 робочих днів з дати отримання такої вимоги.

Відповідно до п. 11.8 договору у разі порушення постачальником умов цього договору, а саме невиконання та/або неналежного виконання ним своїх зобов`язань за цим договором, у тому числі непоставки товару у термін, встановлений п. 4.2 цього договору, покупець стягує забезпечення виконання договору та/або має право в односторонньому порядку розірвати цей договір, письмово повідомивши про це постачальника.

Строк дії цього договору встановлюється з моменту його підписання сторонами до 31.12.2024 р. Закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від обов`язку виконання у повному обсязі взятих на себе за цим договором зобов`язань щодо поставки та оплати товару, а також гарантійних зобов`язань на товар, в межах строків, визначених цим договором (п.п. 16.1, 16.2 договору).

10.09.2024 р. Акціонерним товариством "Перший український міжнародний банк" видано гарантію № ZAPG332441032, за якою гарант безвідклично та безумовно зобов`язується протягом п`яти робочих днів з дати отримання належним чином оформленої вимоги сплатити повну (гарантовану) суму у розмірі 1 519 427,25 грн. у випадку невиконання або неналежного виконання принципалом своїх зобов`язань за договором. Строк дії цієї гарантії до 03.02.2025 р. (включно).

Відповідно до узгодженої сторонами специфікації № 1 на суму 37 985 681,16 грн., рік виготовлення товару: не раніше 01.01.2024 р.; виробник: ТОВ "Машинобудівний завод "Квік".

На виконання умов договору відповідач направив позивачу, зокрема, але не виключно, рознарядку № ЦЗВ-20/6273 від 05.12.2024 р., якою надано дозвіл на поставку партії товару на суму 7 007 921,28 грн. Кінцевою датою поставки товару за рознарядкою є 06.01.2025 р. включно.

Позивачем частково поставлено товар за вказаною рознарядкою на суму 4 223 921,28 грн., що підтверджується видатковими накладними № 133 від 19.12.2024 р. та № 142 від 26.12.2024 р. 

Товар на суму 2 784 000,00 грн. поставлено з порушенням строку, встановленого договором, що підтверджується видатковою накладною № 6 від 30.01.2025 р.

19.12.2024 р. на адресу відповідача надійшов лист від позивача № ЛОК-24/12.19.2, яким повідомлено відповідача про настання обставин непереборної сили, які стались у виробника продукції.

06.01.2025 р. відповідачем отримано від позивача лист № ЛОК-25/01.06.2, до якого додано сертифікат Запорізької торгово-промислової палати № 2300-24-2481 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили). Відповідно до сертифіката Запорізька торгово-промислова палата засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): аварія (вихід з ладу обладнання внаслідок перенавантаження в електромережі) для ТОВ "Локотраст" щодо обов`язку з поставки товару у термін до 31.12.2024 р., які настали 13.12.2024 р. і тривають на 03.01.2025 р.

Враховуючи факт порушення строку поставки позивачем товару за рознарядкою №ЦЗВ-20/6273 від 05.12.2024 р., філія "ЦЗВ" АТ "Укрзалізниця" направила ТОВ "Локотраст" претензію № ЦЗВ-18/1517 від 20.02.2025 р. про сплату штрафних санкцій в розмірі 442 656,00 грн. за неналежне виконання зобов`язань за договором.

27.03.2025 р. позивач направив відповідачу відповідь № ЛОК-25/03.27.1 на претензію, в якій зазначив, що ТОВ "Локотраст" звільняється від відповідальності внаслідок дії обставин непереборної сили.

Поряд з цим, 30.01.2025 р. відповідачем на адресу банка-гаранта направлено вимогу № ЦЗВ-20/630 про сплату суми гарантії в розмірі 1 519 427,25 грн., у зв`язку з порушенням позивачем строків поставки товару.

06.02.2025 р. банком-гарантом у повному обсязі задоволено вимогу філії "ЦЗВ" АТ "Укрзалізниця" і перераховано договірне забезпечення, яке визначено банківською гарантією, що підтверджується випискою по особовому рахунку відповідача за період 06.02.2025 р. та листом АТ "ПУМБ" № КНО-58.3/121 від 06.02.2025р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що недотримання позивачем строків поставки товару за рознарядкою від 05.12.2024 р. мало місце внаслідок форс-мажорних обставин, а саме виходом з ладу обладнання у контрагента позивача, що кваліфіковано як форс-мажор згідно із Сертифікатом Запорізької ТПП № 2300-24-2481 від 03.01.2025 р., тому є підстави звільнення його від відповідальності за несвоєчасну поставку товару. З огляду на вказане, позивач зазначає, що 1 519 427,25 грн., які перераховано банком-гарантом відповідачу за договором банківської гарантії отримані останнім безпідставно, оскільки гарантійний випадок не настав та просить стягнути з відповідача 1 519 427,25 грн як безпідставно одержані кошти.

Щодо тверджень позивача про відсутність настання гарантійного випадку, відповідач зазначив, що банківською гарантією чітко передбачено, що за цією гарантією гарант безумовно зобов`язується сплатити бенефіціару повну суму банківської гарантії, у випадку невиконання або неналежного виконання принципалом своїх зобов`язань за договором.

Відтак, за доводами відповідача, оскільки позивач не виконав належним чином свої зобов`язання, відповідачу було перераховано суму Банківської гарантії.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Статтею 129 Конституції України унормовано, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За ст. 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 ГПК України).

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень у господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять до предмета доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Вказана правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 05.02.2019 у справі № 914/1131/18, від 26.02.2019 у справі № 914/385/18, від 10.04.2019 у справі № 904/6455/17, від 05.11.2019 у справі № 915/641/18.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішенні справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt).

17.10.2019 набув чинності Закон України № 132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема, внесено зміни до ст. 79 ГПК України, а саме: змінено назву статті 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Статтею 560 ЦК України визначено, що за гарантією банк, інша фінансова установа (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Загальний порядок, умови надання та отримання банками гарантій/контргарантій та їх виконання регулюються Положенням про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 639 (далі - Положення, в редакції, чинній до 18.09.2024), відповідно до пунктів 2, 8, 9 частини третьої розділу І якого гарантія - це спосіб забезпечення виконання зобов`язань, відповідно до якого банк-гарант бере на себе грошове зобов`язання перед бенефіціаром сплатити кошти в разі настання гарантійного випадку. Зобов`язання банку-гаранта перед бенефіціаром не залежить від базових відносин, які забезпечуються такою гарантією (їх припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли посилання на такі базові відносини безпосередньо міститься в тексті гарантії; гарантійний випадок - одержання банком-гарантом/банком-контргарантом вимоги бенефіціара, що становить належне представлення, протягом строку дії або до дати закінчення дії гарантії/контргарантії, що свідчить про порушення принципалом базових відносин; базові відносини - відносини між принципалом та бенефіціаром, які виникають на підставі договору, інших правочинів, тендерної документації, законодавчих актів щодо зобов`язань принципала на користь бенефіціара, виконання яких забезпечує гарантія.

Гарантія не є мірою цивільно-правової відповідальності, настання якої можливе лише за наявності вини боржника (неустойка, завдаток), а тому при реалізації гарантії вина боржника не має значення, достатньо лише факт порушення останнім (боржником) забезпеченого зобов`язання.

Гарантія призначена перш за все для того, щоб бенефіціар як кредитор за основним зобов`язанням міг безперешкодно задовольнити свої вимоги за рахунок гаранта, якщо боржник (принципал) належним чином не виконає зобов`язання.

У зв`язку із цим, у статті 562 ЦК України зафіксований принцип незалежності гарантії, згідно з яким зобов`язання гаранта перед кредитором не залежать від основного зобов`язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання.

Грошове зобов`язання, що виникає за договором гарантії, є зобов`язанням між гарантом та бенефіціаром, а не між бенефіціаром і принципалом.

Такий обов`язок, що зазначено вище, настає у випадку порушення боржником зобов`язання, і однією з підстав припинення цього обов`язку є сплата гарантом кредиторові (бенефіціару) суми, на яку видана гарантія (стаття 568 ЦК України).

Разом із тим, гарантія не є мірою цивільно-правової відповідальності, обставини непереборної сили (форс-мажор) не є обставиною, яка звільняє особу від обов`язків, які виникають із забезпечення виконання зобов`язання.

У даному випадку Банківська гарантія є безумовною і безвідкличною, це гарантія, за якою Банк-Гарант у разі порушення Принципалом свого зобов`язання, забезпеченого Гарантією, сплачує кошти Бенефіціару за першою його вимогою без подання будь-яких інших документів або виконання будь-яких інших умов.

Аналогічний висновок Верховного Суду міститься в п. 8.4 постанови від 18.08.2022 у справі № 910/1674/20, п. 8.34 постанови від 15.06.2023 у справі № 910/8580/22 та п. 49 постанови від 18.06.2024 у справі № 910/11933/22.

Згідно з правовими висновками, наведеними в постанові Верховного Суду від 04.03.2021 у справі № 910/3500/19, підставою для пред`явлення вимог до гаранта є порушення принципалом виконання своїх зобов`язань перед бенефіціаром за основним зобов`язанням. Тобто гарант сплачує бенефіціару відповідну суму за гарантією при настанні гарантійного випадку, під яким розуміється невиконання або неналежне виконання принципалом своїх зобов`язань.

Як свідчать матеріали справи, відповідач отримав грошові кошти в сумі 1519427,25 грн. в якості гарантійного платежу АТ "ПУМБ" за банківською гарантією, що забезпечувала виконання зобов`язань ТОВ "Локотраст" за договором поставки №ЦЗВ-01-05224-01 від 21.10.2024.

Тобто, умови сплати коштів за банківською гарантією безпосередньо залежали від виконання основного зобов`язання, яке забезпечувалось банківською гарантією.

Відповідно до ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч.1 ст. 193 ГК України (який був чинний на дату виникнення спірних відносин) суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться 

Зазначене кореспондується з положенням ст. 526 ЦК України, відповідно до якої зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як встановлено матеріалами справи, позивачем отримано рознарядку про надання дозволу на поставку партії товару на загальну суму 7 007 921,28 грн., яка виконана позивачем з порушенням встановленого п. 4.2 договору строку.

Згідно зі ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ч. 2 ст. 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Ознаками форс-мажорних обставин є такі елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за конкретних умов господарської діяльності. Тобто ознаками форс-мажорних обставин є їх об`єктивна та абсолютна дія, а також непередбачуваність.

Подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08.05.2018 у справі № 910/7495/16.

Надзвичайними є ті обставини, настання яких не очікується сторонами при звичайному перебігу справ. Під надзвичайними можуть розумітися такі обставини, настання яких добросовісний та розумний учасник правовідносин не міг очікувати та передбачити при прояві ним достатнього ступеня обачливості.

Невідворотними є обставини, настанню яких учасник правовідносин не міг запобігти, а також не міг запобігти наслідкам таких обставин навіть за умови прояву належного ступеня обачливості та застосуванню розумних заходів із запобігання таким наслідкам. Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести (п. 38 постанови Верховного Суду від 21.07.2021 у справі № 912/3323/20), а не лише таким, що викликає складнощі, або є економічно невигідним.

Такі правові висновки викладено в постанові Верховного Суду від 05.12.2024 у справі №904/6631/23.

Таким чином, форс-мажорні обставини унеможливлюють виконання договірного зобов`язання в цілому, а між обставинами непереборної сили та неможливістю належного виконання зобов`язання має бути причинно-наслідковий зв`язок. Тобто неможливість виконання зобов`язання має бути викликана саме обставиною непереборної сили, а не обставинами, ризик настання яких несе учасник правовідносин.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер, а зацікавленій стороні необхідно довести (1) факт їх виникнення; (2) те, що обставини є форс-мажорними (3) для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 31.08.2022 у справі № 910/15264/21, від 30.05.2022 у справі № 922/2475/21, від 25.01.2022 у справі № 904/3886/21 та від 30.11.2021 у справі № 913/785/17.

Для застосування форс-мажору (обставин непереборної сили) як умови звільнення від відповідальності судам необхідно встановити, які саме зобов`язання за договором були порушені/невиконані та причину такого невиконання, а лише посилання сторони у справі на наявність обставин непереборної сили та надання підтверджуючих доказів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин, яке не потребує оцінки суду. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 30.11.2021 у справі № 913/785/17, від 30.05.2022 у справі № 922/2475/21, від 31.08.2022 у справі № 910/15264/21 та від 06.10.2022 у справі № 911/1805/21.

Сама по собі наявність форс-мажорних обставин не є безумовною підставою ні для припинення зобов`язань, ні для звільнення від їх виконання (постанова Верховного Суду від 27.06.2023 у справі № 917/1175/22).

Сам лише факт проведення бойових дій чи запровадження обмежень воєнного часу не звільняє сторону від відповідальності, якщо такі обставини прямо не перешкоджають фізично чи юридично виконати конкретний обов`язок за договором. (постанова Верховного Суду від 10.03.2023 у справі № 922/1093/22).

Іншими словами, сам лише факт введення воєнного стану на території України не означає, що позивач не може здійснювати господарську діяльність та виконувати взяті на себе договірні зобов`язання. У кожному конкретному випадку у конкретних відносинах боржник має довести безпосередній вплив непереборної обставини на можливість виконання ним зобов`язання.

Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору (постанови Верховного Суду від 15.06.2018 у справі № 915/531/17, від 26.05.2020 у справі № 918/289/19, від 17.12.2020 у справі № 913/785/17, від 30.11.2021 у справі № 913/785/17, від 07.06.2023 у справі № 906/540/22).

Відповідно до статті 617 ЦК України, форс-мажор звільняє лише від відповідальності за порушення зобов`язання, що сталося внаслідок такого форс-мажору, але не звільняє від виконання відповідного зобов`язання і не є підставою для припинення зобов`язань. Разом із тим, форс-мажор є окремою, самостійною обставиною, яка звільняє від відповідальності за порушення договірних зобов`язань, яка характеризується тим, що обставини форс-мажору повинні виникнути після укладення договору, неможливість виконання зобов`язання повинна бути у період існування таких обставин і такі обставини повинні бути зазначені в договорі.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08.02.2024 у справі № 911/1786/22.

Так, відповідно до п. 10.1договору, Сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором, якщо таке невиконання є наслідком дії обставин або подій непереборної сили, які виникли після укладання цього Договору (або існували на момент укладання, але не впливали на можливість виконання цього Договору) та виникли поза волею Сторін, зокрема: надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами цього Договору, обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, антитерористичними операціями, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, воєнний стан, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, акти тероризму, диверсія, піратство, вторгнення, революція, заколот, повстання, масові заворушення, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація. примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, інші стихійні лиха та інші випадки передбачені законодавством України.

Згідно з п.п.10.2, 10.3, 10.5 договору сторона, що не може виконати зобов`язання за цим договором внаслідок дії обставин непереборної сили, повинна протягом 5 робочих днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу сторону у письмовій формі, з подальшим наданням підтверджуючих документів у строк, що не перевищує 30 робочих днів. Належним доказом наявності вищезазначених обставин та їх тривалості є сертифікат, виданий Торгово-промисловою палатою України або уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами.
Якщо будь-які обставини непереборної сили, що підтверджені у порядку, встановленому цим договором, прямо спричинять несвоєчасність виконання договору, то умови договору можуть бути подовжені на строк, рівний тривалості цих обставин, про що сторони укладають додаткову угоду.

Позивач, як суб`єкт господарювання, діючи на власний ризик, при укладенні договору поставки № ЦЗВ-01-05224-01 від 21.10.2024 р. та гарантувавши у п. 1.5 Договору наявність товару у його власності, взяв на себе повну відповідальність за майнові наслідки його непоставки. 

Підписання договору поставки № ЦЗВ-01-05224-01 від 21.10.2024 р. з визначеними строками, ціною та специфікацією (кількістю, виробником, строком виготовлення) мало місце вже при повномасштабній агресії російської федерації проти України, дані обставини для сторін договору були загальновідомим фактом, позивач мав об`єктивну можливість передбачити ймовірні складні умови функціонування енергосистеми в період воєнного стану та прораховувати можливі ризики для себе, в тому числі позивач несе повну відповідальність за настання можливих для себе негативних майнових наслідків.

Місцевим господарським судом вірно зазначено про непереконливість доводів позивача про неможливість виконання зобов`язання поставки товару у визначені договором строки у зв`язку з настанням форс-мажорних обставин. Так, сертифікат Запорізької торгово-промислової палати № 2300-24-2481 від 03.01.2025р., відповідно до якого, Запорізька торгово-промислова палата засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): аварія (вихід з ладу обладнання внаслідок перенавантаження в електромережі) для ТОВ "Локотраст" щодо обов`язку з поставки товару у термін до 31.12.2024 р., які настали 13.12.2024 р. і тривають на 03.01.2025 р., містить дані, що аварія (вихід з ладу обладнання внаслідок перевантаження в електромережі) відбулась у контрагента позивача - ТОВ "Машинобудівний завод "Квік", який не є стороною спірного договору, проте товар якого мав бути поставлений.

Судом першої інстанції правильно зазначено, що позивачем не доведено наявність форс-мажорних обставин саме для нього і їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. Також, позивачем не доведено, з урахуванням обставин справи, причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажором та неможливістю виконати конкретне зобов`язання. 

Позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження наявності обставин, що об`єктивно унеможливили виконання зобов`язань за Договором поставки у визначений Договором строк. 

При цьому суд враховує, що сам факт введення воєнного стану не може вважатись належною правовою підставою для невиконання зобов`язань, а обставини, які виникли у зв`язку з війною мають безпосередньо впливати на можливість контрагента виконати свій обов`язок. Отже сторона, яка посилається на вказану обставину, повинна довести зв`язок між неможливістю виконання зобов`язання за договором та військовими діями, чого позивачем в ході розгляду справи не доведено.

За таких обставин, враховуючи той факт, що позивачем порушено умови Договору поставки в частині здійснення своєчасної поставки товару, ненадання суду належних доказів настання форс-мажорних обставин, зважаючи на умови Банківської гарантії, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача 1519427,25 грн.

Згідно із частиною першою статті 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до пунктів 4, 5 частини третьої статті 162 ГПК України позовна заява повинна містити: зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.

З наведених норм права вбачається, що позивач у позові повинен зазначити зміст позовних вимог, обставини, якими він обґрунтовує ці вимоги, а також правові підстави позову.

Суд вирішує спір у межах заявлених позивачем вимог, а саме, виходячи зі змісту заявлених вимог та обставин, якими їх обґрунтовує позивач; при цьому, користуючись принципом "суд знає закони", при вирішенні спору суд може застосувати до спірних правовідносин інші норми права, ніж ті, які зазначив позивач як правову підставу позову.

Разом із тим, суд вирішує спір, виходячи з тих обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, та не повинен відшукувати та досліджувати всі інші можливі обставини для задоволення позову, про які не заявляв позивач. У свою чергу, позивач, який заявив позовні вимоги, обґрунтував їх певними обставинами, і суд вирішив такий спір, не позбавлений права звернутись до суду з такими самими вимогами, проте зазначивши інші обставини та підстави (зокрема, ч. 1 ст. 203, ст. 228 ЦК України) для їх задоволення.

Доводи апеляційної скарги не отримали підтвердження, таким чином, колегія суддів зазначає, що скарга є необґрунтованою, а тому рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

У рішенні у справі "Серявін та інші проти України" ЄСПЛ вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки ЄСПЛ у справі "Проніна проти України" (рішення від 18.07.2006), де зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У справі "Трофимчук проти України" ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

У даній справі скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Доводи скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування ухваленого у справі рішення.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до положень ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно зі ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладені обставини, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2025 у справі № 910/3985/25 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, і підстав для його скасування або зміни не вбачається.

За таких обставин, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Судові витрати

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги судові витрати за її розгляд відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Локотраст" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 24.06.2025 у справі №910/3985/25 залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повна постанова підписана 26.01.2026.

Головуючий суддя І.П. Ходаківська 

Судді А.М. Демидова

С.В. Владимиренко