П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и
27 січня 2026 року 	 	справа 160/14778/25	

Третій апеляційний адміністративний суду складі колегії:
головуючий суддя Суховаров А.В. 
судді Головко О.В., Ясенова Т.І., 
розглянувши у письмовому провадженні в м.Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.11.2025 (суддя Бухтіярова М.М.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про призначення пенсії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 21.05.2025 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом в якому просить: визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Тернопільській області №046050017082 від 22.01.2025 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2 зі зменшенням пенсійного віку згідно пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; визнати протиправною відмову ГУ ПФУ в Тернопільській області у зарахуванні у подвійному розмірі для визначення права на пенсію та для обчислення пенсії за віком згідно статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періодів роботи з 19.03.1987 по 31.08.1988, з 27.02.1991 по 31.05.1992, з 03.12.2010 по 14.02.2017 згідно довідки №19 від 10.01.2025, виданої Комунальним закладом «Криворізький психоневрологічний інтернат» Дніпропетровської обласної ради» та зобов`язати ГУ ПФУ в Тернопільській області: зарахувати до страхового стажу у подвійному розмірі для визначення права на пенсію та для обчислення пенсії за віком згідно статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоди роботи з 19.03.1987 по 31.08.1988, з 27.02.1991 по 31.05.1992, з 03.12.2010 по 14.02.2017; з 15.01.2025 призначити пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2 зі зменшенням пенсійного віку відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року №213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 на підставі заяви про призначення пенсії №276 від 15.01.2025.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.11.2025 позов задоволений частково: визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Тернопільській області №046050017082 від 22.01.2025 про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах; зобов`язано ГУ ПФУ в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України “Про пенсійне забезпечення” наступні періоди її роботи: з 19.03.1987 по 31.08.1988, з 27.02.1991 по 31.05.1992, з 03.12.2010 по 14.02.2017; зобов`язано ГУ ПФУ в Тернопільській області повторно розглянути заяву від 15.01.2025 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку відповідно до пункту “б” статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року №213-VІІІ “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення”, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні; у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі ГУ ПФУ в Тернопільській області просить рішення суду скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог. Посилається на те, що з 01.01.2004 набрав чинності Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яким не передбачаються пільги у вигляді зарахування стажу в подвійному розмірі для посад, на яких працювала позивач, тому з 01.01.2004 відсутні законні підстави для обчислення стажу в подвійному розмірі. Посилається на те, що Закон України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” як спеціальний закон, є пріоритетним у правовідносинах щодо призначення пенсії на пільгових умовах за списком №2.
Переглядаючи справу, колегія суддів виходить з наступного:
ОСОБА_1 15.01.2025 звернулась до ГУ ПФУ у Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2.
Рішенням ГУ ПФУ в Тернопільській області №046050017082 від 22.01.2025, прийнятим за принципом екстериторіальності, відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу роботи. Вік заявниці 55 років 01 місяць. Страховий стаж особи - 36 років 08 місяців 02 дні. Пільговий стаж за списком №2 становить 07 років 11 місяців 29 днів. 
Представник позивача 21.03.2025 звернулась до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із адвокатським запитом про надання документів та інформації.
Листом ГУ ПФУ у Дніпропетровській області №0400-010307-8/69464 від 08.04.2025 повідомлено, що ГУ ПФУ в Тернопільській області прийняти рішення про відмову в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу 10 років. Надана ОСОБА_1 довідка №19 від 10.01.2025, з метою підтвердження відповідності даних довідки первинним документам, підлягає перевірці, проведення якої заплановано в травні поточного року. За результатами перевірки зазначеної довідки матеріали пенсійної справи ОСОБА_1 буде переглянуто.
Відповідно до роздруківки розрахунку стажу з урахуванням перетину періодів (форма РС-право) номер ПС 046050017082, страховий стаж позивачки станом на дату звернення становить 36 років 8 місяців 2 дні, пільговий стаж за списком №2 – 7 років 11 місяців 29 днів, до страхового стажу зараховані такі періоди: з 19.03.1987 по 30.09.1987 – список №2 – 0 років 6 місяців 12 днів; з 01.10.1987 по 31.08.1988 – 0 років 11 місяців 0 днів; з 01.09.1988 по 30.06.1990 - навчання у вищих/середніх навчальних закладах – 1 рік 10 місяців 0 днів; з 27.02.1991 по 31.12.1991- список №2 – 0 років 10 місяців 5 днів; з 01.01.1992 по 31.05.1992 – список №2 – 0 років 5 місяців 0 днів; з 01.06.1992 по 11.07.2001 – 9 років 1 місяць 11 днів; з 08.08.2001 по 22.08.2001 – безробіття – 0 років 0 місяців 15 днів; з 23.08.2001 по 01.05.2003 – 1 рік 8 місяців 9 днів; з 02.05.2003 по 31.12.2003 – 0 років 8 місяців 0 днів; з 01.01.2004 по 02.12.2010 – 6 років 11 місяців 2 дні; з 03.12.2010 по 14.02.2017 – список №2 – 6 років 2 місяці 12 днів; з 15.02.2017 по 28.02.2019 – 2 роки 0 місяців 14 днів; з 26.03.2019 по 20.12.2019 – безробіття – 0 років 8 місяців 25 днів; з 02.01.2020 по 30.09.2024 – 4 роки 8 місяців 29 днів.
Відповідно до частини 4 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Згідно статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 10 Порядку застосування списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року №383 для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637.
Відповідно до пункту 1 Порядку №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
З аналізу наведених норм вбачається, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка.
Як вбачається з трудової книжки серії НОМЕР_1 від 21.03.1987, позивачка у спірні періоди працювала на наступних посадах: з 19.03.1987 по 01.09.1988 – санітаркою (палатною) в Криворізькому психоневрологічному д/інтернат (записи №№1, 2); з 27.02.1991 по 31.05.1992 – санроздатницею в Криворізькому психоневрологічному домі-інтернаті (записи №№5, 6); з 03.12.2010 по 14.02.2017 – сестрою-господаркою у КЗ «Криворізький психоневрологічний інтернат» (записи №№16, 17).
Відповідно до довідки КЗ «Криворізький психоневрологічний інтернат» Дніпропетровської обласної ради» про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній за період, що враховується до стажу у подвійному розмірі №19 від 10.01.2025, позивачка працювала повний робочий день в Криворізькому психоневрологічному будинку – інтернаті (перейменований у Комунальний заклад «Криворізький психоневрологічний інтернат» Дніпропетровської обласної ради»): з 19.03.198 по 01.09.1988 – санітаркою палатною; з 27.02.1991 по 31.05.1992 – санроздавальницею; з 03.12.2010 по 14.02.2017 - сестрою палатною, що передбачені списком №2, розділ ХХІV, підрозділ 24г, код КП5132, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 №461, загальний стаж для пенсії на пільгових умовах за Списком №2 становить 7 років 07 місяців 14 днів, має пільги по обчисленню стажу за роботу в деяких медичних закладах відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Отже, у періодах з 19.03.1987 по 31.08.1988, з 27.02.1991 по 31.05.1992, з 03.12.2010 по 14.02.2017 працювала в психіатричних закладах охорони здоров`я.
Відповідно до преамбули Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який набрав чинності 01.01.2004, цей Закон розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
За правилами пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» цього Закону до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Таке правове регулювання вказує на те, що положення Закону України «Про пенсійне забезпечення», в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах (в т.ч. щодо пільг по обчисленню стажу), станом на час звернення позивача за призначенням пенсії діяли і підлягали застосуванню відповідачами під час виконання покладених на них функцій.
Відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та в силу приписів пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» період роботи у інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я підлягає зарахуванню до стажу роботи на пільгових умовах у подвійному розмірі.
Наведені висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 04.12.2019 у справі №689/872/17 та від 20.04.2022 у справі №214/3705/17, від 27.04.2023 у справі №160/14078/22, у яких Верховним Судом залишено без змін рішення судів першої та апеляційної інстанцій, якими зобов`язано відповідачів зарахувати до страхового стажу в подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоди роботи позивачів в інфекційних закладах після 01.01.2004, тобто після дати набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Згідно з пунктом "б" статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції, чинній до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», який набрав чинності з 01.04.2015, збільшено раніше встановлений пунктом "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.
Разом з тим, відповідно до пункту 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».
Крім того, згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного рішення суду конституційної юрисдикції застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» для осіб, які працювали до 01 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Отже, рішенням №1-р/2020 від 23.01.2020 Конституційний Суд України визнав неконституційними окремі положення Закону України «Про пенсійне забезпечення», у зв`язку з чим вони втратили чинність з дня ухвалення цього рішення (пункт 2 резолютивної частини). Одночасно Конституційний Суд України встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми у редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».
Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин Закон України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 45 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні Конституційного Суду України). 
На момент виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 з одного боку, та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - з іншого, в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 45 років, тоді як другий у 50 років.
Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.11.2021 у справі №360/3611/20, справа №560/12743/21 щодо якої є типовою, дійшла висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі "Щокін проти України").
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Отже, всупереч доводів, слід застосувати саме норми Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, а не Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що з урахуванням рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, позивачка досягла пенсійного віку для призначення пенсії за віком на пільгових умовах, а висновки відповідача є безпідставними.
З урахуванням доводів і заперечень сторін, наданих ними доказів, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 241-244, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.11.2025 – без змін.

Постанова набирає законної сили з 27.01.2026 та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя А.В. Суховаров 

судді О.В. Головко 

судді Т.І. Ясенова