ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2026 року	Львів	Справа № 500/1267/25 пров. № А/857/23657/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді: Матковської З.М.,
суддів: Гінди О.М., Ніколіна В.В.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управлінню Пенсійного фонду України в місті Києві на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 09 травня 2025 року у справі № 500/1267/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управлінню Пенсійного фонду України у місті Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, (головуючий суддя першої інстанції Юзьків М.І., час ухвалення не вказано, за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, місце ухвалення м. Тернопіль, дата складання повного тексту 09 травня 2025 року),-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту позивачка) звернулась до Тернопільського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі по тексту відповідач), у якій просила суд: 
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 192350009998 від 29.01.2025 про відмову у призначенні пенсії за віком;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати ОСОБА_1 для обчислення стажу для призначення пенсії за віком до страхового стажу період навчання з 01.09.1980 по 14.07.1982 у технічному училищі № 87 згідно з записами трудової книжки серія НОМЕР_1 .
На обґрунтування позову позивачка зазначає, що звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою та відповідними документами про призначення пенсії за віком. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві у призначенні пенсії їй було відмовлено у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", не зарахувавши період навчання згідно із записами трудової книжки, оскільки відсутня дата документа, а диплом не надано.
Таке рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у призначення пенсії за віком позивачка вважає протиправними, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом.
Таким чином, просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 09 травня 2025 року адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 192350009998 від 29.01.2025 про відмову у призначенні пенсії за віком.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати ОСОБА_1 для обчислення стажу для призначення пенсії за віком до страхового стажу період навчання з 01.09.1980 по 14.07.1982 у технічному училищі № 87 згідно з записами трудової книжки серія НОМЕР_1 від 23.07.1982.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень, 20 копійок).
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що суд першої інстанції прийняв рішення суду з порушенням норм матеріального права, у зв`язку із чим його необхідно скасувати.
Апелянт зазначає, що відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років. Згідно із частиною другою статті 24 вказаного Закону страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку – на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (до 01.01.2004). 
Вказує, що відповідно до наданих до заяви документів про стаж (ідентифікаційний номер, трудова книжка, свідоцтва про народження дітей, довідка про стаж) загальний страховий стаж складає 28 років 7 місяців 18 днів, що недостатньо для призначення пенсії. 
Так, не враховано до стажу період навчання згідно з записами трудової книжки з 01.09.1980 по 16.07.1982 (відсутня дата документу, диплом не надано), період роботи з 15.03.1989 по 31.03.2000 в колгоспі, с/с, СТОВ потребує уточнення та враховано згідно довідки від 25.01.2025 № 09/4-59 відповідно відпрацьованих днів (відсутні підстави перейменування підприємства). 
Враховуючи вищевикладене, апелянт вважає що позивачці правомірно відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.
З урахуванням наведеного просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
Відзив на апеляційну скаргу позивачка не подала. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Суд встановив та з матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком та надала всі необхідні документи, що підтверджують страховий стаж.
За принципом екстериторіальності структурним підрозділом для прийняття рішення за результатами поданої заяви визначено Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві.
Рішенням Головного управління пенсійного фонду України в м. Києві від 29.01.2025 № 192350009998 про відмову в призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (арк. справи 11).
Причиною вказаної відмови у призначені пенсії стало те, що за результатами розгляду доданих документів, до страхового стажу не зараховано періоди:
- навчання згідно з записами трудової книжки з 01.09.1980 по 14.07.1982 (відсутня дата документу, диплом не надано);
- період роботи з 15.03.1989 по 31.03.2000 в колгоспі, с/с, СТОВ потребує уточнення та враховано згідно довідки від 25.01.2025 № 09/4-59 відповідно відпрацьованих днів (відсутні підстави перейменування підприємства).
Відповідно наданих до заяви документів про стаж (ідентифікаційний номер, трудова книжка, свідоцтва про народження дітей, довідка про стаж) загальний страховий стаж складає 28 років 7 місяців 18 днів.
Дослідивши копію трудової книжки позивачки НОМЕР_2 від 23.07.1982 (арк. справи 12 - 13) встановлено, що у ній міститься запис про навчання в технічному училищі № 87 з 01.09.1980 по 14.07.1982 - диплом НОМЕР_3 . 
Відповідно до диплому НОМЕР_4 від 16.07.1982 ОСОБА_2 з 01.09.1980 по 14.07.1982 (рік закінчення навчання, згідно з сторінкою диплому заповненою російською мовою, оскільки на сторінці заповненій українською мовою допущено очевидну помилку у зазначенні року закінчення навчання "80") навчалась в технічному училищі № 87 м. Краснодон, Ворошиловградської області (арк. справи 14).
Водночас у матеріалах справи міститься виписка до диплома № НОМЕР_5 видана 16.07.1982, зареєстрована № 3220 (арк. справи 15).
Зміна прізвища з " ОСОБА_2 на " ОСОБА_1 підтверджено згідно з свідоцтва про укладання шлюбу серії НОМЕР_6 від 30.04.1985 (арк. справи 16).
Листом Державного архіву Луганської області від 27.01.2025 № 06-26/06 на електронний запит від 23.01.2025 повідомлено позивачку, що документи технічного училища № 87 м. Сорокине (до 2014 року м. Краснодон) Луганської області до Держархіву на підконтрольній українській владі території не надходили. У зв`язку з тим, що на сьогодні, майже вся територія Луганської області тимчасово окупована, перевірити та надати більш детальну інформацію щодо запиту не можливо (арк. справи 17).
Позивачка не погодившись з оскаржуваним рішенням суб`єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 29.01.2025 № 192350009998, вважає його протиправним та таким, що порушує її право на соціальний захист, звернулась до суду із цим позовом.
Суд першої інстанції адміністративний позов задовольнив частково, виходячи з тих підстав, що недотримання правил ведення трудової книжки/інших документів може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а тому й не може впливати на його особисті права.
Спірний запис у трудовій книжці позивачки не містить недопустимих перекреслень, виправлень чи дописок, які б змінювали саму суть записів. Тому, на думку суду першої інстанції, відсутні достатні підстави для неврахування такого періоду при визначенні страхового стажу позивачки.
З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач неправомірно та з формальних підстав не зарахував до страхового стажу позивачки період навчання з 01.09.1980 по 14.07.1982 в технічному училищі № 87 м. Краснодон, Ворошиловградської області. За таких обставин, суд виснував, що період навчання з 01.09.1980 по 14.07.1982 необхідно зарахувати до страхового стажу позивачки.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх правильними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.
Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі – Закон № 1058-IV) передбачено принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел.
Статтею 1 Закону № 1058-IV передбачено, що пенсія щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Згідно із частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV, відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
За правилами статті 26 Закону № 1058-IV право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 роки.
Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частина друга статті 24 Закону № 1058-IV визначає, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону № 1058-IV).
У свою чергу, у законодавстві, що діяло до 01.01.2004, зокрема у Законі України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788- XII) йдеться про стаж роботи, що дає право на призначення трудових пенсій (загальний трудовий стаж).
Зміст поняття "загальний трудовий стаж" є ширшим, ніж поняття "страховий стаж", оскільки до першого включаються також періоди суспільно корисної діяльності, коли особа не підлягала загальнообов`язковому соціальному страхуванню.
Згідно із пунктом "д" частини третьої статті 56 Закону № 1788-ХІІ до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Статтею 62 Закону № 1788-ХІІ визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За приписами статті 62 Закону № 1788-XIІ постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі Порядок № 637).
Згідно із пунктами 1, 2 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.
Період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання. За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження періоду навчання за денною формою здобуття освіти приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів (пункт 8 Порядку № 637).
Здійснивши аналіз наведених норм апеляційний суд зауважує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку № 637: довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи, а за відсутності документів про наявний стаж або відсутності архівних даних, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, пов`язаних з заявником спільною роботою.
Як встановлено з матеріалів справи, у період з 01.09.1980 по 14.07.1982 позивачка навчалась в технічному училищі № 87 м. Краснодон, Ворошиловградської області, що підтверджено записом у трудовій книжці НОМЕР_2 від 23.07.1982 та дипломом НОМЕР_4 від 16.07.1982.
Поряд із цим, підставою для відмови у призначенні пенсії та не зарахування періоду навчання позивачки з 01.09.1980 по 14.07.1982 відповідач вказує відсутність дати документа (диплома) згідно із записами трудової книжки.
Так, дослідивши трудову книжку позивачки, апеляційний суд зауважує, що відповідно до запису № 1 трудової книжки НОМЕР_2 від 23.07.1982 у період з 01.09.1980 по 14.07.1982 ОСОБА_1 навчалась у технічному училищі № 87 м. Краснодон, Ворошиловградської області, диплом НОМЕР_4 . Дата диплому не зазначена. 
Відповідно до наявної в матеріалах справи копії диплому позивачки серії НОМЕР_4 від 16.07.1982, рік закінчення навчання відповідно до сторінки диплому заповненою російською мовою - "1982 рік", при цьому, на сторінці заповненій українською мовою допущено очевидну описку у зазначенні року закінчення навчання "1980 рік". 
Колегія суддів враховує, що згідно із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 25.04.2019 в справі № 593/283/17 та від 30.09.2019 в справі № 638/18467/15-а, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для обмеження органами пенсійного фонду в реалізації особою конституційного права на соціальний захист та призначення пенсії.
На працівника не слід покладати ризик негативних наслідків (позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку) за формальну неправильність оформлення досліджуваного документу, якщо недоліки допущені із вини адміністрації підприємства (висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17).
Корім цього, на час первинного заповнення трудової книжки позивачки серії НОМЕР_2 від 23.07.1982 діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974 № 162.
За змістом пункту 1.2 вказаної Інструкції прийом на роботу без трудової книжки не допускається.
Відповідно до пунктів 2.2, 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 Держкомпраці СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу.
Як передбачено вимогами пункту 1.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 Держкомпраці СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання за обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 № 656 Про трудові книжки робітників та службовців та даною Інструкцією.
Згідно із пунктом 1 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 № 656 "Про трудові книжки робітників та службовців" встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Отже, недотримання правил ведення трудової книжки/інших документів може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а тому й не може впливати на його особисті права. 
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 06.02.2018 у справі №677/277/17.
Зважаючи на викладене, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що у даному випадку запис у трудовій книжці підтверджує період навчання позивачки з 01.09.1980 по 14.07.1982 в технічному училищі № 87 м. Краснодон, Ворошиловградської області, а не зазначення дати диплому у записі трудової книжки не є підставою для позбавлення позивачки права на зарахування відповідного періоду навчання до страхового стажу.
Варто наголосити, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи особи (навчання), а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки чи документів про прийняття на роботу та звільнення.
У контексті зазначеного, на переконання апеляційного суду, важливим фактором також є те, що спірний запис у трудовій книжці позивачки не містить недопустимих перекреслень, виправлень чи дописок, які б змінювали саму суть записів. А тому, на переконання колегії суддів, відсутні достатні підстави для неврахування такого періоду при визначенні страхового стажу позивачки. 
При цьому враховується правова позиція Верховного Суду, наведена у постановах від 06.02.2018 в справі № 677/277/17 та від 24.05.2018 в справі № 490/12392/16-а.
З огляду на викладене апеляційний суд вважає правильним висновок суду прешої інстанції про те, що відповідач неправомірно та з формальних підстав не зарахував до страхового стажу позивачки період навчання з 01.09.1980 по 14.07.1982 в технічному училищі № 87 м. Краснодон, Ворошиловградської області, у зв`язку із чим діяв всупереч вимогам статті 19 Конституції України.
За таких обставин, період навчання з 01.09.1980 по 14.07.1982 необхідно зарахувати до страхового стажу позивачки.
Окрім того, суд зауважує, що у справі, що розглядається, для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління ПФУ в м. Києві, рішенням якого відмовлено у призначенні пенсії.
Тому, дії зобов`язального характеру має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що відмовив позивачу у призначенні пенсії, яким, у цьому випадку, є Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві.
До такого висновку дійшов Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постанові від 08.02.2024 у справі № 500/1216/23,.
Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 192350009998 від 29.01.2025 про відмову у призначенні пенсії за віком та зобов`язанням Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати позивачці для обчислення стажу для призначення пенсії за віком до страхового стажу період навчання з 01.09.1980 по 14.07.1982 у технічному училищі № 87 згідно з записами трудової книжки серія НОМЕР_1 від 23.07.1982.
Суд враховує, що згідно із п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, ухваливши судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві– залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 09 травня 2025 року у справі № 500/1267/25 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	З. М. Матковська 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	В. В. Ніколін