ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №953/1154/25      Головуючий І інстанції – Кононенко Т.О.
Провадження № 33/818/160/26      Суддя доповідач – Гєрцик Р.В.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП 
П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

 
04 лютого 2026 року м. Харків
Харківський апеляційний суд у складі: 
головуючого судді     Гєрцика Р.В.
секретаря судового засідання   Дєдової Н.С.              
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків апеляційну скаргу захисника Сергієнка В.І. на постанову судді Київського районного суду м.Харкова від 20 лютого 2025 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, щодо ОСОБА_1 –

УСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини
Згідно постанови судді, 26.01.2025 року о 23 год 18 хв в м. Харкові, по проспекту Героїв Харкова, 16, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом VolkswagenTouareg номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння огляд проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатору «Drager Alcotest6810ARCD0480»,що підтверджується тестом №2496 від 26.01.2025 року, результат огляду становлять 0,54 проміле,чим порушив п.2.9а ПДР.

 
Постановою судді Київського районного суду м.Харкова від 20 лютого 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
В апеляційній скарзі захисник просить поновити строк на апеляційне оскарження та постанову судді, як незаконну та необґрунтовану, скасувати та постановити нову, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. 
Обґрунтовуючи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження захисник зазначає, що ОСОБА_1 не був повідомлений про судове засідання, призначене на 20.02.2025 року. Копію оскаржуваного рішення 26.03.2025 року була отримана його матір`ю ОСОБА_2 , однак повідомити сина про постанову суду вона змогла лише у кінці квітня 2025 року, оскільки ОСОБА_1 проходив військову службу і з ним на той час не було зв`язку та після того як ОСОБА_1 зміг укласти договір з адвокатом було подано апеляційну скаргу.
В обґрунтування заявлених апеляційних вимог посилається на те, що судом не було належним чином повідомлено ОСОБА_1 про призначене на 20.02.2025 року судове засідання, що призвело до порушення права на захист особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. 
Вказує, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем про що повідомив поліцейських, а тому його огляд на стан алкогольного сп`яніння мав відбуватись в порядку ст. 266-1 КУпАП.
Мотиви суду
До початку судового засідання захисник Сергієнко В.І. подав клопотання в якому просив провести судове засідання без його участі та без участі ОСОБА_1 .
Враховуючи, що доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження про поважність причин пропуску строку не спростовуються матеріалами справи, що об`єктивно свідчить про поважність пропуску строку,то клопотання підлягає задоволенню.

Перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП, перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до ст.1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Слід також звернути увагу, що відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.
Відповідно до вимог ст.268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Відповідно до ст.277-2 КУпАП повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.
Разом з тим, з матеріалів справи встановлено, що суд розглянув справу без участі  ОСОБА_1 ,в матеріалах справи відсутні будь-які відомості про направлення йому судових повісток про виклик до суду першої інстанції в судове засідання, призначене на 20.02.2025 року.
Відповідно до довідки суду ОСОБА_1 , не було доставлено СМС-повідомлення про виклик в судове засідання призначене на 20.02.2025 року.
Таким чином, суд першої інстанції в порушення вимог ст. 272-2 КУпАП належним чином не забезпечив право  ОСОБА_1 скористатися своїми процесуальними та конституційними правами. 
На думку суду апеляційної інстанції, вищенаведене є порушенням не тільки процесуального закону, а й вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо забезпечення рівності та змагальності сторін, що випливає із практики Європейського Суду з прав людини ( Рішення у справах «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року (заява № 7460/03),«Гурепка проти України» від 08 липня2010 року (заява № 38789/04) «Лучанінова проти України» від 09 вересня 2011 року (заява №16347/02) та ін.) Зокрема, у справі «Гурепка проти України», заявник за аналогічних обставин стверджував, що його було позбавлено можливості особисто брати участь у розгляді своєї справи. Суд у цій справі нагадував, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
З урахуванням цього слід визнати, що  ОСОБА_1 був позбавлений можливості реалізувати в суді свої права, передбачені ст.268 КУпАП, якими наділена особа, що притягається до адміністративної відповідальності, й зокрема права давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, користуватися юридичною допомогою тощо, тобто фактично був позбавлений права на захист, а в решті й на справедливий суд, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
За таких обставин доводи апеляційної скарги в цій частині про скасування постанови судді в наслідок істотного порушення процесуальних прав  ОСОБА_1 слід визнати слушними та такими, що підлягають задоволенню.
Разом з тим, розглядаючи справу стосовно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, апеляційний суд дійшов висновку, що в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП
Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Згідно з приписами ч.2 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ст.245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Згідно з вимогами ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. 
Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
В п.1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Пунктом 2.9. (а) Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідальність за порушення вимог пункту 2.9. (а) ПДР України передбачена ст.130 КУпАП. 
Диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Так, судовим розглядом встановлено, що 26.01.2025 року о 23 год 18 хв в м. Харкові, по проспекту Героїв Харкова, 16, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом VolkswagenTouareg номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння огляд проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатору «Drager Alcotest 6810 ARCD0480»,що підтверджується тестом №2496 від 26.01.2025 року, результати огляду становлять 0,54 проміле, з результатом був згоден. 
Внаслідок зазначених подій та встановлених фактичних даних працівником поліції складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР № 231107 від 26.01.2025 року.
Крім того, факт вчинення адміністративного правопорушення  ОСОБА_1 окрім протоколу, також підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, а саме: 
- оглянутими відомостями відеозапису, долученого працівниками поліції до протоколу про адміністративне правопорушення, які беззаперечно доводять зазначені в протоколі подію та обставини правопорушення з боку водія  ОСОБА_1 ;
- рапортом інспектора патрульної поліції щодо події з зазначенням місця та часу зупинки транспортного засобу, а також підстав для складання протоколу про адміністративну відповідальність.
- результатом огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора Аlcotest Drager Alcotest 6810 ARCD0480 від 26.01.2025 року, згідно з яким ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння, результат огляду– 0.54 проміле; 
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, з якого вбачається, що ОСОБА_1 не висловлював незгоди з результатами огляду на місці зупинки транспортного засобу, оскільки акт підписаний без відповідних зауважень та заперечень;
Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.
Апеляційний суд приймає до уваги, що захисником в апеляційній скарзі не спростовуються обставин самого факту того, що 26.01.2025 року о 23 год 18 хв в м. Харкові, по проспекту Героїв Харкова, 16, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом VolkswagenTouareg номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння огляд проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатору «Drager Alcotest 6810 ARCD0480»,що підтверджується тестом №2496 від 26.01.2025 року, результати огляду становлять 0,54 проміле, з результатом був згоден.
Доводи захисника про те, що  ОСОБА_1 є військовослужбовцем про що повідомив поліцейських, а тому його огляд на стан алкогольного сп`яніння мав відбуватись в порядку ст. 266-1 КУпАП є необґрунтованими, оскільки як вбачається з матеріалів справи, а саме з відеозапису події на питання поліцейського чи є ОСОБА_1 військовослужбовцем він повідомив, що ні він є цивільною особою та на підтвердження своє особистості надав паспорт громадянина України. Документів підтверджуючих, що він є військовослужбовцем поліцейським не надавав.
Поряд з цим, належить взяти до уваги те, що відповідно до ст.267 КУпАП огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, може бути оскаржено заінтересованою особою у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) відносно органу (посадової особи), який застосував ці заходи, або до суду.
Однак, як було встановлено, дії службової особи, що складала протокол та фіксувала правопорушення, в порядку передбаченому чинним законодавством, не оскаржувалися в порядку ст.267 КУпАП . Отже, твердження апелянта, щодо неправомірності дій працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності та є суб`єктивними, оскільки незаконність їх дій не встановлена будь-якими судовим рішенням або висновком компетентного органу.
За таких обставин, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення.
Зміст відеозапису, долученого до матеріалів справи є логічним, послідовним, а тому апеляційний суд вважає, що зафіксована на відеозаписі інформація є достатньою та об`єктивно підтверджує обставини, що мають значення для справи та узгоджуються з іншими наявними в матеріалах справи доказами.
Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції відеозапис поліцейського обґрунтовано прийнятий як належний та допустимий доказ.
Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Враховуючи викладене у сукупності, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що, відповідно до вимог ст. 245, 251 КУпАП, об`єктивно з`ясовано обставини даної справи із урахуванням наявних та досліджених в судовому засіданні доказів, та приходить до висновку за принципом «поза розумним сумнівом» про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Разом з тим, положеннями ст.38 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених статтею 130 цього Кодексу, може бути накладено протягом одного року з дня його вчинення, а відповідно до п.7 ч.1 ст.247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №231107 від 26.01.2025року подія правопорушення мала місце 26.01.2025 року. На момент розгляду справи судом апеляційної інстанції закінчилися передбачені ст.38 КУпАП строки накладення адміністративного стягнення, тому провадження у справі щодо ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п.7 ст. 247 КУпАП. 
Враховуючи вищевикладене, постанова підлягає скасуванню, оскільки суд першої інстанції допустив неправильне застосування норми процесуального права, а провадження у справі - закриттю на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.38 цього Кодексу.
На підставі викладеного, керуючись ст.294КУпАП,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу захисника Сергієнка В.І. задовольнити частково.
Постанову судді Київського районного суду м.Харкова від 20 лютого 2025 року щодо ОСОБА_1 скасувати та постановити нову.
Визнати винним  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАПвідносно  ОСОБА_1 закрити на підставі п.7 ст.247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.38 КУпАП.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Р.В. Гєрцик