ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

26 листопада 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/5865/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді  Малиш Н.І. (доповідач),   суддів:  Баранник Н.П., Щербака А.А.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1  на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2025 року (суддя 1-ї інстанції Конєва С.О.) в адміністративній справі №160/5865/25 за позовом ОСОБА_1 до Комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,- 

ВСТАНОВИВ:
20.02.2025р. через систему “Електронний суд” ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до відповідача-1:Комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , до відповідача-2: ІНФОРМАЦІЯ_1 та, з урахуванням уточненої позовної заяви від  07.04.2025р., просить:
- визнати протиправною бездіяльність комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не прийняття та не розгляду заяви позивача ОСОБА_1 від 11.02.2025р. про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту третього частини першої статті 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”;
- зобов`язати  комісію ІНФОРМАЦІЯ_1 прийняти та розглянути заяву позивача ОСОБА_1 від 11.02.2025р. про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту третього частини першої статті 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”;
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо оформлення призову на військову службу під час мобілізації та відправлення позивача ОСОБА_1 до місць проходження військової служби.
Позовні вимоги обгрунтовані незгодою з діями відповідача щодо оформлення призову стосовно ОСОБА_1 , та не розгляду заяви про відстрочку. Так 10.02.2025р. позивача було примусово доставлено працівниками поліції до ІНФОРМАЦІЯ_2 , де він повідомив  посадових осіб про те, що він має право на відстрочку, проте, подати таку заяву можливості йому не було надано, а навпаки, направлено  на проходження  медичного огляду до ВЛК. 13.02.2025р. під час проходження медичного огляду засобами електронної пошти на адресу комісій ІНФОРМАЦІЯ_3 та   ІНФОРМАЦІЯ_2  ним була подана заява про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації від 11.02.2025р. на підставі п.3 ч.1 ст.23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”  із доданими до неї копіями документів. Проте заява відповідачем не була прийнята та не була розглянута у встановленому порядку.  Оскільки  до ухвалення рішення за такою заявою відповідною комісією, ОСОБА_1 не підлягав призову на військову службу під час мобілізації на особливий період, вчинення дій щодо мобілізації є протиправними.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Представником позивача на вказане рішення суду першої інстанції подана апеляційна скарга  в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач вказує, що суд першої інстанції не звернув увагу, що Порядком №1487 не передбачено обов`язку особистого відвідування територіального центру комплектування та соціальної підтримки для подання заяви та документів на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації. Отже, позивачем було дотримано процедуру особистого подання (направлення) документів, що підтверджують (на його думку) право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації. А суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про ненадання доказів звернення позивачем із заявою про надання відстрочки. Оскільки рішення за результатами розгляду заяви про відстрочку не було прийнято на час вчинення дій з мобілізації позивача, а отже вони є протиправними.
Учасники справи не скористалися правом подання відзиву на апеляційну скаргу.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження на підставі ст. 311 КАС України.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 про що свідчить зміст  сторінки 1 та 3 копії паспорту позивача, наявної у справі, а також зміст позову.
Зі змісту копії листа ІНФОРМАЦІЯ_5 від 13.02.2025р. №1373 судом встановлено, що позивач – ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку як військовозобов`язаний у ІНФОРМАЦІЯ_6 .
10.02.2025р., за твердженням позивача, його примусово було доставлено працівниками поліції до ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі – ІНФОРМАЦІЯ_7 ).
11.02.2025р. працівниками ПВ ІНФОРМАЦІЯ_5 позивача було направлено на медичний огляд до військово-лікарської комісії.
12.02.2025р. ПВ ІНФОРМАЦІЯ_5 позивача було мобілізовано для проходження військової служби під час мобілізації на особливий період та направлено до місць проходження військової служби.
Позивач у позові також зазначив, що під час проходження медичного огляду 11.02.2025р. на адресу Комісії ПВ ІНФОРМАЦІЯ_5 ним особисто 13.02.2025р. було направлено заяву про  надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період від 11.02.2025р. на підставі п.3 ч.1 ст.23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію” (у зв`язку з наявністю на його  утриманні 3-х дітей віком до 18 років), засобами  електронної пошти на підтвердження чого надані копії скріншотів, наявних у справі.
Проте рішення за результатами розгляду заяви не було прийнято.
Вважаючи протиправною бездіяльність Комісії ПВ ІНФОРМАЦІЯ_5 щодо не прийняття та не розгляду   його заяви про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період від 11.02.2025р., а також вважаючи протиправними дії  ПВ ІНФОРМАЦІЯ_5 щодо оформлення його призову на військову службу та направлення до місць проходження військової служби, позивач звернувся із цим позовом до суду.
Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову дійшов висновку, що під час розгляду справи не знайшло підтвердження вчинення оскарженої бездіяльності відповідачем-1, а також те, що вчинені та оскаржені дії відповідача-2 є протиправними.
Переглядаючи судове рішення, колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову  з огляду на наступне.
Спірними у справі є дії відповідачів щодо нерозгляду заяви про відстрочку, а також здійснення мобілізаційних дій до розгляду заяви.
Так  Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 “Про введення воєнного стану в Україні” (затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ), введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб. В подальшому воєнний стан було неодноразово продовжена, який триває і дотепер.
Спірні правовідносини врегульовані приписами Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” від 25.03.1992 №2232-XII, Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію” від 21.10.1993 № 3543-XII.
Відповідно до частини 2 статті 1 Закону №2232-XII військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Згідно із частиною 3 статті 1 Закону №2232-ХІІ військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Відповідно до Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію” від 21.10.1993 №3543-XII(далі - Закон №3543-XII, у редакції від 18.05.2024) мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Згідно із частиною 5 статті 22 Закону №3543-XII призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, забезпечують місцеві органи виконавчої влади та здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів розвідувальних органів України - відповідний підрозділ розвідувальних органів України, осіб, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Підстави відстрочення від призову на військову службу під час мобілізації визначені ст. 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”.
Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”, не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані (жінки та чоловіки), на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.
Згідно з положеннями частин 7-9 статті 23 Закону України № 3543-XII перевірка підстав щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення здійснюється територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки.
Відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації може оформлюватися за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів на підставі даних, отриманих з інших державних реєстрів або баз даних, які підтверджують, що військовозобов`язаний має право на одну з вищезазначених відстрочок. Порядок оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за допомогою цього реєстру визначається Кабінетом Міністрів України.
Єдиним державним реєстром призовників, військовозобов`язаних та резервістів забезпечується неможливість надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації більше ніж одному військовозобов`язаному з підстав, зазначених у пунктах 9-14 частини першої цієї статті.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560, яка набрала чинності 18.05.2024 року, затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі також - Порядок № 560).
За змістом пунктів 56-58 Порядку № 560, встановлено, що відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”.
Вказані норми передбачають те, що для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) утворюються комісії у такому складі: голова комісії - керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відокремленого відділу); члени комісії - представники апарату, структурних підрозділів (освіти та науки, охорони здоров`я, соціального захисту населення, служби у справах дітей, центру надання адміністративних послуг) районної, міської держадміністрації (військової адміністрації).
За наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5. Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації.
Згідно з пунктом 60 Порядку № 560 Комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів.
Комісія зобов`язана розглянути отримані на розгляд заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади.
На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.
Про прийняте комісією рішення повідомляється засобами телефонного, електронного зв`язку або поштою заявнику не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення.
У разі позитивного рішення військовозобов`язаному надається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою, визначеною у додатку 6.
У разі відмови у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляють письмово із зазначенням причин відмови за формою, визначеною у додатку 7. Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку.
Враховуючи вищезазначені норми законодавства, слід дійти висновку, що право на відстрочку від призову на військову службу повинно бути реалізоване військовозобов`язаним шляхом вчинення ним активних дій та оформлення його у відповідний спосіб уповноваженим органом (зокрема, районним ТЦК та СП). При цьому, реалізація такого права може бути здійснена лише до моменту набуття ним статусу військовослужбовця.
Як свідчать встановлені обставини справи, позивача 10.02.2025р. було доставлено працівниками поліції до ПВ ІНФОРМАЦІЯ_5 через порушення ним правил військового обліку для уточнення військово-облікових даних.
11.02.2025 ОСОБА_1 був направлений на  проходження ВЛК та визнаний придатним до військоової служби.
12.02.2025 ОСОБА_1 був призваний за мобілізацією до ВЧ НОМЕР_1 .
Доказів того, що  у період з 10.02.2025р. по 12.02.2025р. під час проведення  процедури мобілізації позивача – ОСОБА_1 ним надавалась до Комісії ПВ ІНФОРМАЦІЯ_5 або до  ПВ ІНФОРМАЦІЯ_5 заява на відстрочку від призову на військову службу та копії документів, що підтверджують його право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, позивачем до суду не подано.
Таким чином докази того, що заява позивача про надання йому відстрочки з відповідними підтвердними документами перебувала на розгляді комісії на час проходжннення ним ВЛК та прийняття наказу про мобілізацію, матеріали справи не містять. 
Стосовно надсилання 13.02.2025 ОСОБА_1 заяви про відстрочку на електронну адресу відповідача, то суд першої інстанції правильно встановив, до позову надані докази надсилання заяви про надання  відстрочки від призову на військову службу на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_3 , проте позивач не перебуває на військовому обліку у цьому РТЦК. 
Крім того, 13.02.2025 позивач втратив статус військовозобов`язаного та набув статус особи, що проходить військову службу.
Отже, судом встановлено, і з його висновками погоджується колегія суддів, що з боку ПВ Комісії ІНФОРМАЦІЯ_5 не було допущено протиправної бездіяльності в частині не розгляду заяви позивача про надання йому відстрочки, а отже і дії відповідача ІНФОРМАЦІЯ_5 з оформлення призову позивача  на військову службу під час мобілізації та відправлення його до місць проходження військової служби, є правомірними.
Доводи скаржника про те, що норми чинного законодавства не передбачають особистого відвідування особою ТЦК для подання заяви для надання відстрочки є слушними, оскільки норми чинного законодавства мають на увазі подання зокрема такої заяви особисто, тобто не за підписом представника. Проте певні висновки суду першої інстанції з цього питання не призвели до неправильного вирішення справи, оскільки суд встановив, що не було спростовано і під час перегляду справи у суді апеляційної інстанції, відсутності належних, обґрунтованих та достовірних доказів подання ОСОБА_1  заяви про відстрочку до відповідача.  
Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Розподіл судових витрат не здійснюється у відповідності до норм ст. 139 КАС України.
Керуючись ст.ст. 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2025 року в адміністративній справі №160/5865/25  – залишити без змін.
Постанова  набирає законної сили з дати її ухвалення  та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст 328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя                                                                      Н.І. Малиш 

                               суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                               суддя                                                                      А.А. Щербак