ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" січня 2026 р. Справа № 914/1548/25

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:
Головуючого (судді-доповідача): Якімець Г.Г.,
Суддів: Бойко С.М., Бонк Т.Б.,
за участю секретаря судового засідання Кришталь М.Б.,

та представників:
від позивача – Прохоров Є.І. (в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду)
від відповідача (скаржника) – не з`явився

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Львів-Буд 1” від 20 жовтня 2025 року
на рішення Господарського суду Львівської області від 26 вересня 2025 року, суддя Горецька З.В. (в частині часткового задоволення заяви про розстрочення виконання рішення суду)
у справі № 914/1548/25
за позовом Антимонопольного комітету України, м. Київ
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю “Львів-Буд 1”, м. Сколе, Львівська область
про стягнення пені в розмірі 1 326 729 грн

встановив:
19 травня 2025 року Антимонопольний комітет України звернувся до Господарського суду Львівської області з позовом до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Львів-Буд 1» про стягнення пені в розмірі 1 326 729 грн.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 26 вересня 2025 року у справі № 914/1548/25 позов задоволено: присуджено до стягнення з ТОВ «Львів-Буд 1» пеню в розмірі 1 326 729 грн у дохід загального фонду Державного бюджету України (отримувач: ГУК у м. Києві / Соломян. р-н, код отримувача (ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), номер рахунку (ІВАN): UА278999980313090106000026010, код класифікації доходів бюджету: 21081100). Здійснено розподіл судових витрат (судового збору).
Поряд з цим, вказаним рішенням частково задоволено заяву відповідача про розстрочення виконання рішення. Суд ухвалив: розстрочити виконання рішення Господарського суду Львівської області від 26 вересня 2025 року відповідно до наступного графіка стягнення пені в розмірі 1 326 729,00 грн:
1) 221 121,50 грн до 30.09.2025 року;
2) 221 121,50 грн до 30.10.2025 року;
3) 221 121,50 грн до 30.11.2025 року;
4) 221 121,50 грн до 30.12.2025 року;
5) 221 121,50 грн до 30.01.2026 року;
6) 221 121,50 грн до 01.03.2026 року.
Рішення суду в частині розгляду заяви відповідача про розстрочення виконання рішення мотивоване нормами ст.331 ГПК України. При вирішенні вказаного питання суд врахував обставини справи, розмір пені, яка підлягає стягненню з відповідача, заперечення позивача щодо розстрочення виконання рішення, та дійшов висновку, що доцільним є часткове задоволення заяви про розстрочення виконання судового рішення та надання відповідачу розстрочки для виконання цього рішення у період з 30.09.2025 по 01.03.2026 року, що забезпечить інтерес стягувача щодо погашення суми заборгованості в розумні строки та дозволить боржнику виконати свій обов`язок щодо погашення заборгованості з урахуванням його становища.
Частково не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, відповідач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Львів-Буд 1» звернувся до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 26 вересня 2025 року у справі № 914/1548/25 в частині часткового задоволення заяви відповідача про розстрочення виконання рішення суду та ухвалити нове, яким розстрочити виконання рішення суду рівними щомісячними платежами до 26 вересня 2026 року. В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зокрема, зазначає, що визначений судом строк сплати першого платежу до 30.09.2025 року є незаконним, зважаючи на те, що рішення Господарського суду Львівської області від 26.09.2025 року у справі № 914/1548/25 станом на 30.09.2025 року було таким, що не набрало законної сили. Вказує, що судом не проаналізовано, не враховано та не зазначено підстав відхилення доводів відповідача, викладених у заяві про розстрочення виконання рішення суду. Скаржник звертає увагу, що станом на кінець 2024 року у ТОВ «Львів-Буд 1» наявні боргові зобов`язання перед його контрагентами на загальну суму 77 501 000 грн, а загальний розмір заборгованості контрагентів перед ТОВ «Львів-Буд 1» становить 82 589 300 грн. Посилаючись на фінансову звітність малого підприємства за 2024 рік, зазначає, що відповідач перебуває в тяжкому фінансовому стані, розстрочення судом першої інстанції виконання рішення суду на 6 місяців означає щомісячну сплату в розмірі 221 121,50 грн замість 110 560,75 грн, про який просив відповідач, що є вдвічі більшою сумою та встановлює надмірний щомісячний фінансовий тягар для відповідача. Розстрочення виконання рішення суду саме на 12 місяців, на думку скаржника, надасть можливість виконати судове рішення при максимальному дотриманні співмірності негативних наслідків для відповідача з інтересом позивача реально отримати грошові кошти.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. Зокрема зазначає, що скрутне фінансове становище відповідача є результатом його господарської діяльності, як самостійного суб`єкта господарювання, а наведені відповідачем обставини не свідчать про неможливість виконання рішення у даній справі, а лише відображають його поточний стан, що також не є обставиною, з якою закон пов`язує необхідність розстрочення виконання судового рішення, тому скрутне фінансове становище, яким обґрунтована винятковість обставин, що ускладнюють виконання судового рішення, не може бути безумовною підставою для розстрочення виконання рішення суду. Також позивач звертає увагу, що штрафні санкції за рішенням суду у цій справі підлягають стягненню в дохід Державного бюджету України, а не на користь позивача.
Судове засідання з розгляду апеляційної скарги проводилося в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за заявою представника позивача та на підставі відповідної ухвали суду.
Представник позивача в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача – без задоволення, з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.
12 січня 2026 року від адвоката Олійник Андріани Робертівни, яка була представником відповідача у суді першої інстанції, до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з закінченням терміну дії договору про надання правничої допомоги № 02/25 від 17 березня 2025 року (діяв до 31 грудня 2025 року) та відсутністю відповіді керівника ТОВ «Львів-Буд 1» на повідомлення і дзвінки.
Колегія суддів звертає увагу, що розгляд справи на 12 січня 2026 року, тобто в межах розумного строку, призначено ще ухвалою суду від 28 листопада 2025 року, відтак, у сторони відповідача було достатньо часу для організації представництва в суді апеляційної інстанції та забезпечення явки представника відповідача у судове засідання. Водночас, як вбачається з договору про надання правничої допомоги № 02/25 від 17 березня 2025 року, який діяв до 31 грудня 2025 року, адвокат Олійник А.Р. не уповноважена на подання клопотань від імені ТОВ «Львів-Буд 1», доказів протилежного апеляційному суду не надано.
Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Відповідно до ч.12 ст.270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Оскільки явка представника відповідача в судове засідання не визнавалася обов`язковою, та останній належним чином повідомлений про розгляд справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за його відсутності.

Західний апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:
Статтею 326 ГПК України передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до ч.1 ст.239 ГПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.
Поряд з тим, відповідно до ч.ч.1,2 ст.331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у двадцятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.
Згідно з ч.ч.3,4,5 ст.331 ГПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи – тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.
Водночас господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) – тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи – наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб – стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
При вирішенні питання щодо надання розстрочки виконання рішення, суд першої інстанції правомірно врахував фінансовий стан відповідача та дійшов правильного висновку про часткове задоволення заяви останнього про розстрочення виконання рішення суду. При цьому, твердження відповідача про наявні в нього боргові зобов`язання перед його контрагентами на загальну суму 77 501 000 грн є результатом господарської діяльності підприємства відповідача.
Суд звертає увагу, що у разі здійснення підприємницької діяльності особа має усвідомлювати, що така господарська діяльність здійснюється нею на власний ризик, особа має здійснювати власний комерційний розрахунок щодо наслідків здійснення відповідних дій, самостійно розраховувати ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій та самостійно приймати рішення про вчинення (чи утримання від вчинення) таких дій.
Слід зазначити, що доводи відповідача про те, що загальний розмір заборгованості контрагентів перед ТОВ «Львів-Буд 1» складає 82 589 300 грн навпаки свідчать про можливість виконання рішення суду в майбутньому у спосіб, визначений судом.
Водночас судом також враховано, що присуджена до стягнення сума 1 326 729 грн підлягає стягненню у дохід загального фонду Державного бюджету України.
Поряд з цим, колегія суддів звертає увагу, що відповідачем не надано суду доказів часткової сплати присудженої до стягнення рішенням суду пені у відповідності до графіку, визначеного судом у рішенні.
Доводи апелянта про те, що станом на час сплати першого платежу – до 30.09.2025 року, рішення Господарського суду Львівської області від 26.09.2025 року у справі № 914/1548/25 було таким, що не набрало законної сили, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки період розстрочення виконання рішення суду не ставиться у залежність від обставин набрання рішенням законної сили.
Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).
Відтак, колегія суддів, врахувавши положення ст.331 ГПК України, обставини справи, зокрема, наведені відповідачем у заяві, в їх сукупності, належним чином проаналізувавши докази в обґрунтування заяви відповідача, зважаючи на необхідність задоволення інтересів обох сторін, враховуючи стягнення коштів з відповідача в дохід Державного бюджету України, погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що розстрочення виконання рішення, визначеним судом способом, сприятиме нормальному функціонуванню підприємства боржника та реальній можливості виконання відповідачем рішення суду першої інстанції.
При цьому, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).
Стаття 6 Конвенції з прав людини гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін.
Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.
Право на виконання судового рішення є невід`ємною гарантією відновлення порушеного права позивача та складовою судового захисту його прав.
Відповідно до ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Статтею 275 ГПК України передбачено право суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За приписами ст.276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Слід зазначити, що скаржниками не доведено, а апеляційним судом не встановлено наявності підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині часткового розстрочення виконання рішення суду, відтак, оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст.ст.236, 239, 270, 275, 276, 281, 282, 331 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд,

ухвалив:
Рішення Господарського суду Львівської області від 26 вересня 2025 року у справі № 914/1548/25 в частині часткового задоволення заяви про розстрочення виконання рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Львів-Буд 1» – без задоволення.
Матеріали справи № 914/1548/25 повернути до Господарського суду Львівської області.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку у відповідності до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Повну постанову складено 14 січня 2026 року

Головуючий (суддя-доповідач) Якімець Г.Г.

Суддя Бойко С.М.

Суддя Бонк Т.Б.