Справа № 243/139/25
Провадження № 2/243/273/2026
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2026 року м. Слов`янськ

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Соловйової О.О.,
за участю секретаря судового засідання Коваленка В.В., Малахової К.Р., 
Щепотіної М.С.,
від позивача: не з`явився
представника відповідача: Мірошнікова-Заглинська О.А.,
від третьої особи: не з`явився

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (після укладення шлюбу – ОСОБА_2 ) до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Орган опіки та піклування Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області про визначення місця проживання дитини, 
та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат Мірошнікова-Заглинська Олена Анатоліївна до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області про визначення місця проживання дитини з батьком

В С Т А Н О В И В:

03 січня 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Орган опіки та піклування Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області, про визначення місця проживання дитини.
Позов обгрунтовано тим, що 10 грудня 2020 року між ОСОБА_1 (після укладення шлюбу – ОСОБА_2 ) та відповідачем, ОСОБА_3 , було укладено шлюб. Під час шлюбу у них народилась дитина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У зв`язку з тим, що сімейне життя у сторін не склалося, рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30.12.2022 року у справі № 243/3423/22, шлюб було розірвано. Наразі спільне господарство з відповідачем не ведеться.
15 листопада 2024 року між позивачем та ОСОБА_4 було укладено шлюб. Останні разом із дитиною проживають однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 , постійно слідкують за станом здоров`я хлопчика, виховують та піклуються про нього. У матері з сином встановлений тісний психологічний контакт, прив`язаність один до одного. Усі поточні питання забезпечення дитина позивач разом із чоловіком покладають на себе.
З метою створення належних соціально-побутових умов проживання дитини, збереження її психічного та фізичного здоров`я, духовного та розумового розвитку, позивач вважає за необхідне залишити дитину з нею, оскільки умови проживання у дитини добрі, у родині формується сприятливий емоційний клімат, так як усі члени сім`ї дуже люблять ОСОБА_5 та намагаються забезпечити для нього якнайкращі умови проживання.
Позивач, разом з її теперішнім чоловіком, мають самостійний дохід, забезпечені житлом та відповідно забезпечують дитину усім необхідним для його віку.
Враховуючи викладене, позивач просить суд визначити місце проживання малолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з нею, матір`ю дитини, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Постановленою судом ухвалою від 16 січня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду у порядку загального позовного провадження та відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання. Зобов`язано Орган опіки та піклування Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області подати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
04 квітня 2025 року відповідачем подано зустрічну позовну заяву, яку постановленою судом ухвалою від 29 травня 2025 року прийнято до спільного розгляду з первісним позовом, об`єднаної в одне провадження під спільним номером. Зобов`язано Службу у справах дітей Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області подати суду письмовий висновок щодо визначення доцільності/недоцільності (на підставі обстеження умов проживання дитини, батька дитини – позивача по зустрічній позовній заяві, письмових доказів, долучених до зустрічної позовної заяви, виконання кожним з батьків батьківських обов`язків щодо дитини) проживання малолітньої дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з батьком – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Обґрунтовуючи зустрічний позов відповідач, зазначив, що дійсно 10.12.2020 року між ним та відповідачем був укладений шлюб. В період шлюбу у них народився спільний син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Фактично однією сім`єю останні проживали в квартирі з батьками позивача за зустрічним позовом за адресою: АДРЕСА_2 , до лютого 2022 року. За даною адресою 04.04.2021 був зареєстрований також і їхній син, ОСОБА_5 .
У лютому 2022 року, коли сину виповнився 1 рік 1 міс., відповідач за зустрічним позовом, повідомила позивачу за зустрічним позовом, про те, що залишає його, родину і сина, хоче жити особистим життям, після чого зникла в невідомому напрямку. 
Більше року відповідач за зустрічним позовом не виходила на зв`язок, не з`являлась до сина, не цікавилась його життям. Після залишення відповідачем за зустрічним позовом родини, позивач за зустрічним позовом разом із сином продовжував проживати з батьками за адресою: АДРЕСА_2 . 
Зі слів спільних знайомих, а потім безпосередньо і зі слів відповідача за зустрічним позовом, позивачу за зустрічним позовом, стало відомо, що остання влаштовує своє особисте життя, спілкується з іншими чоловіками і проживання їхнього спільного малолітнього сина з нею на даний період часу для неї недоречно. В подальшому, мати хлопчика періодично приходила до сина для зустрічей, після чого знову зникала. 
Позивач за зустрічним позовом самостійно виховував та утримував сина з лютого 2022 р. по листопад 2024 р., піклувався про нього, про його розвиток та здоров`я, водив сина на чергові та позачергові огляди до лікаря-педіатра, робили щеплення, займався його розвитком та вихованням. Батьки позивача за зустрічним позовом йому в цьому допомагали. 
Батько разом із сином, удвох, без матері пережили повномасштабне вторгнення Росії на територію України, проживаючи у м. Слов`янськ Донецької області. 
Батько був вимушений замінити дитині матір і постійно знаходити для останньої виправдання, чому вона залишила сина і не живе з ним. 
На початку листопада 2024 року позивач за зустрічним позовом перебував за місцем свого проживання разом із сином, прийшла мати і взяла дитину з метою купити сину костюм, батько не заперечував та після цього мати більше не повернулась. 
Пізніше по телефону остання повідомила про наявність рішення суду (заочного) від 30.12.2022 р. про розірвання шлюбу. Послалась на його текст, яким сказала, що судом встановлено, що наша спільна дитина буде проживати разом з матір`ю, що спори між мною та відповідачем щодо виховання дитини, її місця проживання та спільного утримання, відсутні. Відповідно, вона забирає дитину жити до себе і радить мені звернутися до суду з позовом щодо встановлення порядку моєї участі у вихованні. Також повідомила, що зустріла іншого чоловіка, має з ним постійні стосунки і тепер бажає, щоб дитина проживала разом з ними. 
Позивач за зустрічним позовом не міг погодитись з тим, що після такого ставлення до дитини, не виконання тривалий час своїх батьківських обов`язків, мати забере сина. Враховував її ставлення до дитини, її спосіб життя, її не бажання доглядати та піклуватися про сина, тому подав заяву про перегляд заочного рішення. Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 22.11.2024 р. заяву про перегляд заочного рішення залишено без задоволення. У судовому рішенні судом встановлено, що під час розгляду справи про розірвання шлюбу питання щодо виховання, утримання, місця проживання дитини судом не вирішувалось. 
З листопада 2024 року відповідач за зустрічним позовом постійно перешкоджає батьку в спілкуванні з сином. Позивач за зустрічним позовом неодноразово намагався її переконати, що син вже звик проживати разом з ним, з бабусею та дідусем, що за ним доглядають, люблять його, піклуються про нього. Йому зручніше жити разом з батьком, він сумує за татом, так як саме останній взяв на себе всю турботу про сина, коли мати зникла і майже 2,8 років самостійно виховував дитину. Син звик, що саме батько постійно поруч з ним. 
Крім того, позивач за зустрічним позовом має постійне місце роботи та місце проживання, син зареєстрований разом з ним; має відстрочку (бронювання за місцем роботи) від мобілізації під час воєнного стану, для сина є належні умови для проживання та розвитку. 
Враховуючи всі ці обставини, ставлення сина до батька, до бабусі та дідуся, схильність матері до ухилення від виконання покладених на неї батьківських обов`язків щодо сина, вважає, що син повинен проживати разом з батьком. Всі спроби позивача за зустрічним позовом переконати мати дитини, що в найкращих інтересах сина йому краще проживати разом з батьком, були марними. Згоди щодо визначення місця проживання дитини не знайдено.
Враховуючи викладене, ОСОБА_3 , просить суд визначити проживання малолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом з ним, його батьком.
Ухвалою суду від 30 жовтня 2025 року закрито підготовче провадження по справі, справу призначено для розгляду по суті.
Позивач та її представник, за первісним позовом в судове засідання не з`явились, в матеріалах справи є заява про розгляд справи у їх відсутність, на задоволенні вимог наполягають.
Відповідач, за первісним позовом в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Представник відповідача в судовому засіданні просила у задоволенні первісного позову відмовити, зустрічний позов задовольнити, на підставі, викладених у ньому.
Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи є заява про розгляд справи у відсутність представника Органу та опіки, з урахуванням висновку, доданого до матеріалів справи.
Вислухавши представника відповідача за первісним позовом, lослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням з точки зору їх належності, допустимості, достовірністю кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до настпуного висновку.
Судом встановлено, що 10 грудня 2020 року між сторонами по справі було укладено шлюб, який заочним рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30 грудня 2022 року розірвано.
Під час шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_4 народився син, ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження.
15 листопада 2024 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено шлюб, після укладення шлюбу прізвище позивача за первісним позовом ОСОБА_7 було змінено на ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого 15 листопада 2024 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 571. 
Сторонами по справі визнано, що вони проживають окремо.
Позивач за первісним позовом вказує, що вона на момент звернення до суду проживала за адресою: АДРЕСА_1 , про що надає копію договору оренди квартири від 28.09.2024.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач за первісним позовом разом з чоловіком та сином від першого шлюбу проживають за вищевказаною адресою. 
Зазначене вище відповідачем за первісним позовом не оспорюється.
Оцінюючи наданий позивачем за первісним позовом договір оренди від 28.09.2024 судом встановлено, що він не підписаний обома сторонами, однак як свідчать матеріали справи, в тому числі висновок Органу опіки та піклування Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області і це не оспорюється батьком дитини, мати ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) з сином та чоловіком фактично проживали за зазначеною адресою і вели господарство, тому враховуючи норми ст. 205 Цивільного кодексу України, суд приходить до висновку, що між ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) та власником квартири виникли фактичні відносини з користування майном.
Чоловік позивача за первісним позовом, ОСОБА_4 , служить у військовій частині НОМЕР_1 Національної Гвардії України, отримує стабільну заробітну плату, що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 05.03.2024 року.
Відповідач за первісним позовом зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Разом з ним за вищевказаною адресою зареєстровані батьки відповідача за первісним позовом та син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується відомостями про зареєстрованих у житловому приміщенні.
Те, що син позивача та відповідача зареєстрований за вищевказаню адресою, позивачем за первісним позовом не оспорюється.
Квартира за вищевказаною адресою в рівних частках належить батькам відповідача за первісним позовом: ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Зазначене узгоджується з долученими копіями свідоцтва про право власності та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно.
Відповідач за первісним позовом офіційно працевлаштований у Приватному акціонерному товаристві «По газопостачаннюта газифікації «Донецькоблгаз» Слов`янське управління по газопостачанню та газифікації, працює на посаді «Слюсар з експлуатації та ремонту підземних газопроводів 4 розряду», його дохід за січень 2024 р. – лютий 2025 року складає 209 619,94 грн., що підтверджується довідкою про доходи, яка наявна в матеріалах справи. 
Згідно виробничої характеристики ОСОБА_3 працює на підприємстві з лютого 2022 року. За період роботи проявив себе з позитивної сторони, свої трудові обов`язки виконує своєчасно, якісно, сумлінно. Займається технічним обслуговуванням ГРП, шкафних установок та газифікованих пунктів, обслуговує та ремонтує підземні та надземні газопроводи, а також об`єкти, які знаходяться на газопроводах високого, середнього та низького тиску. З працівниками підприємства підтримує гарні, дружні стосунки, характер спокійний, старанний, ввічливий, морально стійкий, уважний.
Відповідач за первісним позовом має до 17 лютого 2026 року відстрочку від служби, тип відстрочки: бронювання.
Досліджено відповідь КНП Слов`янської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги міста Слов`янська» № 01.1-09/135 від 03.04.2025 року, з якої вбачається, що в період з лютого 2022 року по 01 листопада 2024 року, з дитиною ОСОБА_3 , на щеплення, прийоми у зв`язку з хворобою дитини звертались батько хлопчика, тітка ОСОБА_10 та бабуся.
Додано довідку про проходження попереднього, періодичного та позачергового психіатричних оглядів, у тому числі на предмет вживання психоактивних речовин № 1737 від 14.10.2024 року, ОСОБА_3 , 1995 року народження, відповідно до якого психіатричні, у тому числі спричинені вживанням психоактивних речовин, протипоказань для виконання робіт у ОСОБА_3 , відсутні.
Працівниками відділу профілактичної роботи та соціального захисту дітей ССД 01 листопада 2024 року були обстежені умови проживання ОСОБА_3 , відповідно до обстеження було складено акт. З акту обстеження умов проживання вбачається, що обстеження було проведене на підставі заяви ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 . Обстеженням встановлено, що квартира розташована на 1 поверсі 1 поверхового будинку та складається з 3 кімнат. У квартирі газове опалення, централізоване водопостачання. Умови проживання відповідають санітарно-гігієнічним нормам. Будинок упоряджений всіма необхідними меблями та побутовою технікою. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: є власна кімната, ліжко, іграшки, одяг за сезоном. З цією адресою проживають і мають поістійне місце реєстрації: батько, ОСОБА_3 , 1995 року народження, співмешканка, ОСОБА_10 , 2000 року народження, дідусь, ОСОБА_11 , 1975 року народження, та бабуся, ОСОБА_12 , 1975 року народження. Стосунки в сім`ї доброзичливі.
В подальшому на вимогу суду, Служба у справах дітей Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області неодноразово намагалися обстежити житло відповідача за первісним позовом, але тільки 05.08.2025 вперше потрапити жо зазаначеного житла, відповідно до акту обстеження в будинку задовольні умовипроживання, в наявності меблі, побутова техніка, є газопостачання, теплопостачання, водопостачання, але ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наразі не мешкає. В приміщенні є дитячі речі (одяг), ліжко, шафа, які залищилися після перебування малолітнього. Батько під час обстеження був відсутній, зі слів співмешканки – у відрядженні, про що визначено у заяві від 06.08.2025 №03-39/1252 та акті від 05.08.2025.
Щодо надання обгрунтованого висновку про доцільність проживання малолітньої дитини з батьком третьою особою зазначено, що не є доцільним, оскільки на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, яке відбулося 21.03.2025 року вже комісією з питань захисту прав дітей дане питання розглянуто і до суду наданий висновок, відповідно до якого визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом з матір`ю. 
На засіданні комісії 21.03.2025 року був присутній і батько і мати малолітнього ОСОБА_3 , 2021 року народження, і батько – ОСОБА_3 , 1995 року народження, висловив свою думку, що він не заперечує щодо проживання малолітньої дитини разом з матір`ю, але тільки вона не дає йому спілкуватися з дитиною.
Крім того, станом на липень 2025 ОСОБА_3 зареєстрований відповідно до довідки ВПО від 12.03.2024 року за адресою: АДРЕСА_3 , відвідує (зарахований) до дошкільного навчального закладу «Дзвіночок» з 15.04.2025 року.
Суд висновує, що між сторонами, з огляду на вимоги зустрічного та первісного позовів, пояснення представників, відсутня домовленість та виник спір щодо місця проживання спільної дитини після розірвання шлюбу.
Так, за ст. 160 Сімейного кодексу України (надалі - СК України) місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
Відповідно до частини другої статті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
При цьому судом установлено, що ОСОБА_3 , 2021 року народження, не досяг десяти років.
У постанові Верховного Суду від 17 травня 2023 року у справі № 351/611/21 (провадження № 61-990св23) зазначено, що у разі спору місце проживання малолітньої дитини (фізичної особи у віці до чотирнадцяти років) визначається органом опіки та піклування або судом.
Вирішуючи вимоги первісного позову, суд враховує наступне.
Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
За змістом частини четвертої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.
Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина п`ята статті 19 СК України).
Також за частиною шостою статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Згідно з наданим суду висновком Органу опіки та піклування Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області про визначення місця проживання малолітньої дитини, комісія вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , 2021 року народження, з матір`ю, ОСОБА_1 , 2002 року народження.
Висновок Органу опіки та піклування мотивовано наступним: встановлено, що малолітня дитина ОСОБА_3 , 2021 року народження, проживає разом з матір`ю, ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 . Батько хлопчика мешкає окремо, шлюбні відносини розірвані. Службою у справах дітей в ході проведеного рейду 20 березня 2025 року було обстежено матеріально-побутові умови проживання за вищевказаною адресою. Для дитини створені усі необхідні умови, хлопчик охайний та доглянутий, в наявності зебезпечений одягом, взуттям, іграшками. Мати дитини бажає проживати разом із сином. Місце проживання дитини визначається із врахуванням доходу батьків, стану здоров`я, довідок з наркологічного диспансеру, довідок з психдиспансеру про відсутність перебування на обліку, актів обстеження матеріально-побутових умов проживання батьків. Під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини. 
Судом 11.12.2025 року була опитана свідок ОСОБА_13 , зі сторони відповідача за первісним позовом, яка пояснила, що останній є сином її подруги, знає його особисто з 2019 року. Зазначила, що ОСОБА_5 та ОСОБА_14 познайомились на її очах. Зі слів матері ОСОБА_3 знає, що ОСОБА_14 з циганської родини, мала важку долю. Зі слів подруги знає, що ОСОБА_5 та ОСОБА_14 проживали разом з його батьками. Також зі слів подруги, матері відповідача за первісним позовом, знає, що стосунки з часом у ОСОБА_5 та ОСОБА_14 стали погіршуватися, мати хлопчика часто сиділа на сайтах знайомств. Безпосередньо якісь сварки між ОСОБА_5 та ОСОБА_14 свідок не бачила. Особисто бачила, що мати ОСОБА_5 піклувалась про сина, гуляла з ним. Потім ОСОБА_1 пішла з родини. Про всі стосунки між сторонами по справі знає тільки зі слів подруги.
Судом 11.12.2025 року була опитана свідок ОСОБА_15 , зі сторони відповідача за первісним позовом, яка пояснила, що знає ОСОБА_16 особисто, працює з ОСОБА_5 та його матір`ю на одному підприємстві. Надала покази аналогічні попередньому свідку, про стосунки в родині ОСОБА_3 та ОСОБА_1 знає все тільки зі слів матері відповідача за первісним позом, яка є її подругою. ОСОБА_1 жодного разу особисто не бачила.
Показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_15 не приймаються судом до уваги, оскільки все сказане ними в судовому засіданні було тільки зі слів матері відповідача за первісним позовом, з якою у них дружні стосунки.
Під час вирішення питання щодо визначення місця проживання дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно рішення ЄСПЛ у справі «М.С. проти України» від 11.07.2017 року, де суд наголосив, що у справах щодо дітей основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини.
Відповідно до абз. 2 ч. 1, ч. 2, 3 ст. 161 СК України під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них.
Декларацією прав дитини (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, далі – Декларація), яка підлягає застосуванню відповідно до ст.9 Конституції України та ст. 2, 8 ЦПК України, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.
Водночас, означеною Декларацією проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).
Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.
Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Визначення місця проживання дітей для сторін є способом захисту їх прав як батьків, що займаються утриманням та вихованням дітей.
З огляду на норми, які регулюють правовідносини, що виникли між сторонами, суд має з`ясувати, чи виконав відповідач обов`язок доведення обставин, за наявності яких суд має право відмовити у визначенні місця проживання дитини з матір`ю, чи довів позивач, що проживання дитини з нею відповідатиме найкращим інтересам дитини.
Вирішуючи спір щодо визначення місця проживання дитини, суди мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.
Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18.
Суд встановив, що на час звернення до суду з позовом дитина проживала з матір`ю.
Необхідно зазначити, що у справі відсутні докази, які б дозволили дійти висновку, що визначення місця проживання дитини з батьком, що фактично призводить до зміни місця проживання дитини, буде мати більш позитивний вплив на дитину. Дитина прижилася в новому середовищі, тому змінювати її місце проживання вагомих підстав немає.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доводи відповідача за первісним позовом стосовно того, що мати залишила сина і проживала окремо, тим самим не виконувала своїх батьківських обов`язків, суд оцінює критично, оскільки батько та мати мають рівні права та обов`язки, і дитина може проживати як з матір`ю, так і з батьком.
Крім того, судом встановлено, що у батька виникають питання тільки з приводу періодичних зустрічей з дитиною для спілкування, оскільки мати обмежує їх спілкування, про що він зазначив на засіданні комісії з питань захисту прав дітей від 21.03.2025 Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області.
Суд приходить до висновку, що позивачем за зустрічним позовом належні та допустимі докази у розумінні ст. ст. 77, 78 ЦПК України щодо аморальної поведінки мати - ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) та інші відомості, які можуть зашкодити розвиткові дитини, а також, що вона зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, не надані. Тому, суд приходить до висновку, що позивачем за зустрічним позовом не доведено, що проживання дитини з ним відповідатиме її інтересам.
При визначені місця проживання дитини, суд також приймає до уваги наявність доходу у чоловіка ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) та висновок органу опіки та піклування, який є обгрунтованим та таким, що не суперечить інтересам дитини та таким, що фактично, визнано доцільним визначити місце проживання дитини з матір`ю. 
Отже, суд дійшов висновку, що позивачем за первісним позовом надано достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження необхідності визначення місця проживання дитини з матір`ю з огляду на найкращі інтереси самої дитини, які переважають над інтересами і бажаннями її батьків, позитивно сприятиме як психологічному, так і фізичному його розвитку. 
З огляду на викладене та враховуючи, що батьки малолітнього ОСОБА_5 проживають окремо, встановлені у висновку, оцінені судом, обставини умов проживання дитини, оцінку органом опіки та піклування інтересів дітей, суд висновує, що вимоги первісного позову є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а вимоги зустрічного позову - залишенню без задоволення.
Крім того, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, враховуючи сплату позивачем за зустрічним позовом при зверненні з позовом судового збору, відмову в зустрічному позові, судові витрати за зустрічним позовом покладаються на позивача за зустрічним позовом.
Враховуючи сплату позивачем при зверненні з первісним позовом судового збору у розмірі 1211,20 грн., задоволення позову, судові витрати у сумі 1211,20 грн підлягають стягненню з відповідача за первісним позовом, а судові витрати у сумі 1211,20 покладаються на позивача за зустрічним позовом.
З огляду на викладене та керуючись ст. ст. 12, 76, 81, 89, 141, 263, 265 ЦПК України, суд
В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (після укладення шлюбу – ОСОБА_2 ) до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Орган опіки та піклування Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області, про визначення місця проживання дитини – задовольнити.
Визначити місце проживання малолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю, ОСОБА_1 (після укладення шлюбу – ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат Мірошнікова-Заглинська Олена Анатоліївна до ОСОБА_1 (після укладення шлюбу – ОСОБА_2 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області про визначення місця проживання дитини з батьком – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_17 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_5 ) витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 коп.).
Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення суду складений 21 січня 2026 року.

Суддя О.О. Соловйова