ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 листопада 2025 р.	Справа № 591/8080/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Жигилія С.П.,
Суддів: Перцової Т.С. ,  Макаренко Я.М. ,
за участю секретаря судового засідання Кругляк М.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 24.09.2025 (суддя: Зеря Ю.О., м. Суми) по справі № 591/8080/25
за позовом            ОСОБА_1  
до           Департаменту патрульної поліції ,           Інспектора 2 взводу 3 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області Толкачова Богдана Олеговича                   
про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі по тексту – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Зарічного районного суду м. Суми з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції (далі по тексту – відповідач-1, ДПП), Командира взводу №1 взводу 3 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області лейтенанта поліції Толкачова Богдана Олеговича (далі по тексту – відповідач-2) про скасування постанови про накладення стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 5176187 від 08.07.2025, якою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу у розмірі 20400 грн. за частиною четвертою статті 126 КУпАП та закриття провадження у справі.
В обґрунтування адміністративного позову зазначив, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню як безпідставна, оскільки на момент притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною четвертою статті 126 КУпАП позивач не був суб`єктом цього адміністративного правопорушення, а електросамокат марки «JET 220033» не є механічним транспортним засобом у розумінні Правил дорожнього руху України.
Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 24.09.2025 по справі № 591/8080/25 позов ОСОБА_1 в особі представника адвоката Черей Сніжани Валентинівни до відповідачів: Командира взводу №1 взводу 3 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області лейтенанта поліції Толкачова Богдана Олеговича, Департаменту патрульної поліції, про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення задоволено.
Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 5176187 від 08.07.2025, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу у розмірі 20400,00 грн. за частиною четвертою статті 126 КУпАП та закрито справу про адміністративне правопорушення.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції, код ЄДРПОУ 40108646, вул. Федора Ернста, 3, м. Київ, 03048, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 витрати по сплаті судового збору у сумі 605,60 грн..
Відповідач-1, не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин у справі та порушення норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Зарічного районного суду м. Суми від 24.09.2025 по справі № 591/8080/25 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що з постанови серії ЕНА № 5176187 від 08.07.2025 вбачається, що 08.07.2025 близько 22 год. 35 хв. в м. Суми по вул. Перекопській поблизу будинка № 17 водій ОСОБА_1 керував електросамокатом JET, інвентарний номер 220033, будучи позбавленим права керування Зарічним районним судом м. Суми, справа № 591/3415/25 від 20.05.2025, що зафіксовано на відеореєстратор Xiaomi Yi Car DVR-2904 та відеореєстратор персональний нагрудний Motorola Solutions VB-400 № 471314, чим порушив вимоги п. 2.1 «а» ПДР, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 4 ст. 126 КУпАП.
Враховуючи, що позивач керував електросамокатом як транспортним засобом, він повинен був керувати останнім, рухаючись дорогами загального користування, з додержанням вимог Правил дорожнього руху.
Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно з ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судовим розглядом встановлено, що 08.07.2025 о 23-11 год. командиром 1 взводу 3 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області старшим лейтенантом поліції Толкачовим Богданом Олеговичем була розглянута справа про адміністративне правопорушення та винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №5176187, згідно з якою до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення - штраф у розмірі 20400 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 126 КУпАП.
Відповідно до наявної у матеріалах справи копії постанови серії ЕНА №5176187, 08.07.2025 о 22-35 год. у м. Суми по вул. Перекопській, 17 водій керував електросамокатом JET, інвентарний номер 220033, будучи позбавленим права керування Зарічним районним судом м. Суми, справа № 591/3415/25 від 20.05.2025, що зафіксовано на відеореєстратор Xiaomi Yi Car DVR-2904 та відореєстратор персональний нагрудний Motorola Solutions Vb400-471214, чим порушив пункт 2.1 «а» Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність частиною четвертою статті 126 КУпАП, внаслідок чого на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20400 грн..
Відповідно до внесених до постанови відомостей, з її змістом позивач був ознайомлений, від підпису відмовився, копію постанови надіслано рекомендованим листом № 10297 від 09.07.2025.
Позивач, не погодившись з вказаною постановою, звернувся до суду з даним позовом.
Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з протиправності спірної постанови.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до вимог статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі по тексту – КУпАП), ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.
Відповідно до статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Юридичний склад адміністративного правопорушення – це передбачена нормами права сукупність ознак (елементів), за наявності яких те чи інше протиправне діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення. Таку сукупність ознак формують чотири складових елементи: об`єкт, об`єктивна сторона (характеризують зовнішню сторону правопорушення); суб`єкт та суб`єктивна сторона (характеризують внутрішню сторону правопорушення).
Отже, особа може бути притягнуто до адміністративної відповідальності виключно за умови встановлення складу адміністративного правопорушення.
Статтею 10 КУпАП передбачено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
Відповідно до статті 251 КУпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).
Відповідно до статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з частиною четвертою статті 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Суб`єктивна сторона вказаного правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу. Тобто суб`єктивна сторона, як елемент складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке встановлена частиною четвертою статті 126 КУпАП, передбачає обов`язкову наявність умислу особи на вчинення такого правопорушення.
Таким чином, визначаючи наявність підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вказаною вище нормою КУпАП, обов`язковим є встановлення умислу позивача на вчинення адміністративного правопорушення, об`єктивна сторона якого полягає в керуванні транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.
У ході судового розгляду позивач не заперечував факту притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною п`ятою статті 126 КУпАП, водночас заперечував той факт, що електросамокат є транспортним засобом та для користуванням ним необхідне посвідчення водія, оскільки такий засіб пересування не належить до категорії транспортних засобів, а позивач навіть не міг уявити, що для керування електросамокатом необхідне посвідчення водія транспортного засобу.
Колегія суддів вказує, що відповідно до пункту 2.1. «а» Правил дорожнього руху України, на вимогу поліцейського водій механічного транспортного засобу повинен зупинятися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`являти для перевірки наступні документи: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб; чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії).
Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він керував транспортним засобом, яким фактично є електросамокат JET, інвентарний номер 220033, будучи позбавленим такого права за рішенням суду.
Позивач наголошує, що він не є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 126 КУпАП, оскільки не керував механічним транспортним засобом, який би мав потужність електродвигуна більше, ніж 3кВт, а тому не міг порушити вимоги пункту 2.1 ПДР України.
Судом встановлено, що під час складання оскаржуваної постанови поліцейським дійсно не було перевірено технічні характеристики електросамоката «JET».
Із загальнодоступних джерел в мережі Інтернет вбачається, шо потужність електричного двигуна електросамоката марки «JET» становить від 250 Вт до 1000 Вт.
Як зазначено вище, згідно з пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України, водій механічного транспортного засобу повинен мати з собою:
а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії;
б) реєстраційний документ на транспортний засіб.
Водночас, Правила не містять визначення «самокат» чи «електросамокат». Разом із цим, відповідно до пункту 1.10 ПДР:
транспортний засіб - пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів;
механічний транспортний засіб - транспортний засіб, що приводиться в рух за допомогою двигуна. Цей термін поширюється, в тому числі, на транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт.
Згідно з пунктом 2.13 ПДР України, до транспортних засобів категорії «А1» відносяться мопеди, моторолери та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб або електродвигун потужністю до 4 кВт.
Водночас, пунктом 3 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 №340 (зі змінами), визначено, що транспортні засоби, керування якими дозволяється за наявності посвідчення водія, поділяються на такі категорії, зокрема: «А1» - мопеди, моторолери та інші двоколісні (триколісні) транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб. сантиметрів або електродвигун потужністю до 4 кВт.
Зазначене свідчить про те, що до категорії «А1» відносяться транспортні засоби, зокрема, транспортні засоби, з електродвигуном потужністю від 3 кВт до 4 кВт. Разом з тим, такі є механічними транспортними засобами в розумінні ПДР України.
Саме керування такими транспортними засобами передбачає наявність дозвільних документів.
Таким чином, колегія суддів вважає, що електросамокат «JET» є транспортним засобом, але за своїми технічними характеристиками його не можна прирівнювати до мопедів, моторолерів або інших механічних транспортних засобів, тому вимоги, які встановлені для водіїв цих механічних транспортних засобів, не можуть бути застосовані автоматично й до позивача як особи, яка керувала електричним самокатом.
Беручи до уваги, що адміністративну відповідальність за порушення пункту 2.1 «а» ПДР України може нести виключно водій механічного транспортного засобу, до якого електросамокат позивача марки «JET» не віднесений, позивач не може бути суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 126 КУпАП. До того ж, в силу специфіки можливості керування електричними самокатами, які наявні для вільного доступу необмеженого кола осіб як шляхом вільного придбання таких самокатів через мережі продажу, так і шляхом їх оренди, у тому числі й особами, які через вік не можуть мати посвідчення водія, при цьому можуть вільно керувати електричними самокатами, відсутні підстави стверджувати, що позивач, керуючи таким засобом пересування, міг передбачати необхідність обов`язкової наявності посвідчення водія для здійснення відповідних дій.
Згідно статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до частини першої статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 74 КАС України).
Відповідно до частини першої статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Дослідивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за відсутності у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 126 КУпАП, оскільки у ході розгляду справи відповідачем належними і допустимими доказами не доведено, що електросамокат JET віднесений у встановленому законодавством порядку до категорії механічних транспортних засобів, не підтверджено, що діюче законодавство вимагає наявності у особи, яка керує електросамокатом, посвідчення водія відповідної категорії, та забороняє особі, позбавленій права користування транспортними засобами, керувати електросамокатами.
Враховуючи те, що обставини, вказані в постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення (водій керував транспортним засобом, будучи позбавленим відповідного права) не підтверджені наявними у матеріалах справи доказами, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 ..
При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване судове рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції  залишити без задоволення.
Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 24.09.2025 по справі № 591/8080/25  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 		С.П. Жигилій	
Судді	   	Т.С. Перцова    Я.М. Макаренко