ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

26 січня 2026 року 	м. Ужгород	№ 260/8618/25 	
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ващиліна Р.О., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України , в якому просить: 1) визнати протиправною бездіяльність командира військової частини НОМЕР_1 щодо не продовження військової служби військовослужбовця ОСОБА_1 з 05.03.2025 року (дати ухвалення постанови про закриття кримінального провадження) та не розгляду його рапорту про звільнення з військової служби відповідно до пп. «б» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»; 2) зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 продовжити військову службу військовослужбовця ОСОБА_1 з 05.03.2025 року (дати ухвалення постанови про закриття кримінального провадження) та розглянути його рапорт від 22.06.2025 року про звільнення з військової служби відповідно до пп. «б» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» і прийняти рішення за результатами розгляду рапорту.
Заявлені позовні вимоги аргументує тим, що в ході проходження військової служби позивач отримав захворювання, внаслідок якого визнаний непридатним до проходження військової служби з виключенням з військового обліку. У зв`язку з чим звернувся до командування військової частини із рапортом про звільнення, до якого долучив всі підтверджуючі документи. Стверджує, що він не мав можливості особисто з`явитися до військової частини через параліч тіла. Однак будь-якого рішення по суті розгляду такого рапорту відповідач не прийняв. Зазначив, що під час перебування на лікуванні стосовно нього порушено кримінальне провадження за фактом не прибуття до військової частини. Проте ухвалою старшого слідчого в особливо важливих справах ТУ ДБР у м. Полтава від 05.03.2025 таке кримінальне провадження було закрито за відсутності у його діях складу кримінального правопорушення. Така ухвала була скерована командиру військової частини для відома та організації звільнення з військової служби, однак також проігнорована. 
24 листопада 2025 року відповідач подав до суду через електронний кабінет відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечив з мотивів безпідставності такого. Так, зазначив, що після завершення відпустки за станом здоров`я позивач до розташування військової частини не з`явився. За вказаним фактом було внесено відомості до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення. У зв`язку з наведеним військова служба позивача була призупинена з виключенням зі списків частини. Стверджує, що постанова про закриття кримінального провадження від 05.03.2025 до військової частини не надходила, тому про таку обставину командир не знав. Вважає, що оскільки станом на день подання рапорту позивач був виключений зі списків частини, такий по суті розгляду не підлягав. Окрім того, звертає увагу суду на порушення позивачем процедури подання рапорту, тому заявлені позовні вимоги є передчасними. 
03 грудня 2025 року позивач надіслав до суду відповідь на відзив, в якій з доводами відповідача не погоджується. Так, зазначає, що 12 листопада 2025 року апеляційна скарга військової частини НОМЕР_1 на постанову про закриття кримінального провадження була розглянута, а в її задоволенні було відмовлено. Окрім того, зауважує, що згідно з чинним законодавством постанови ВЛК щодо військовослужбовців, які визнані непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку, в обов`язковому порядку надсилаються командиру військової частини та підлягають негайній реалізації. Тому подача рапорту військовослужбовцем не є обов`язковою умовою. 
09 січня 2026 року відповідач подав через особистий електронний кабінет в підсистемі «Електронний суд» додаткові пояснення у справі, в яких зауважив, що ОСОБА_1 після винесення ухвали Полтавського апеляційного суду від 17.12.2025 у справі №554/15763/25 у розташування військової частини не повернувся. При цьому заклад охорони здоров`я не надсилав до військової частини медичні документи, які б підтверджували неможливість позивача прибути до військової частини через медичні показання. Вважає, що норми чинного законодавства не передбачають можливість звільнення військовослужбовця з військової служби під час самовільного залишення частини та не повернення у місце розташування частини. 

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що солдат ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 ) проходив військову службу по мобілізації у Військової частини НОМЕР_1 .
Вказана обставина сторонами визнається та не є предметом доказування.
За час проходження служби ОСОБА_1 неодноразово звертався зі скаргами до медичної служби та був направлений на госпіталізацію. 
16 травня 2024 року Військова частина НОМЕР_1 звернулася до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтава (далі – ТУ ДБР) з повідомленням про вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України, за фактом неприбуття до військової частини після лікування. 
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №154 від 02.06.2024 призупинено військову службу солдата ОСОБА_1 , який самовільно залишив військову частину 15 грудня 2023 року, з 28 травня 2024 року з виключенням зі списків частини.
Під час досудового розслідування 13.09.2024 ОСОБА_1 направлено до військової частини НОМЕР_2 (Мукачівський військовий госпіталь) для проходження військово-лікарської комісії на предмет встановлення придатності останнього до військової служби.
Згідно з картки обстеження та медичного огляду ОСОБА_1 , у період з 02 по 04 жовтня 2024 року проведено обстеження лікарями згідно зі списком, при цьому лікарем психіатром рекомендовано стаціонарна ВЛК в КНП «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги м. Берегова» ЗОР. 25 жовтня 2024 року солдата ОСОБА_1 направлено до КНП «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги м. Берегова» ЗОР для проходження стаціонарної військово-лікарської комісії на предмет встановлення придатності до військової служби.
Згідно зі свідоцтвом про хворобу №68 від 20.11.2024, 20 листопада 2024 року позаштатна ВЛК КНП «ОЗНПД м. Берегова» ЗОР за розпорядженням старшого слідчого ОВС ДБР від 25.10.2024 №47487-24/15-02-1 провела огляд ОСОБА_1 .
Відповідно до свідоцтва про хворобу №68 від 20.11.2024, виданого позаштатною ВЛК КНП «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги м. Берегова» ЗОР, ОСОБА_1 визнаний непридатним до військової служби на підставі ст. 17а графи ІІ Розгляду хвороб з виключенням з військового обліку.
Вказані обставини встановлені ухвалою Шевченківського районного суду міста Полтави від 12.11.2025 №554/15763/25.
Постановою старшого слідчого в особливо важливих справах ТУ ДБР від 05.03.2025 кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №62024170010000329 від 28.05.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України, закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 Кримінально-процесуального кодексу України у зв`язку з відсутністю в діях військовослужбовця складу кримінального правопорушення. 
Вказана постанова була скерована на адресу Військової частини НОМЕР_1 для відома та організації звільнення з військової служби супровідним листом №11529-25/15-02-1 від 05.03.2025.
23 червня 2025 року ОСОБА_1 подав через ІНФОРМАЦІЯ_1 рапорт про звільнення з військової служби на підставі пп. «б» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», до якого долучив, серед іншого, копію свідоцтва про хворобу від 20.12.2024 №68. 
Такий рапорт був скерований командиру Військової частини НОМЕР_1 супровідним листом №1089/4068 від 25.06.2025 електронною поштою «СЕДО-М».
Проте будь-яких відомостей щодо розгляду рапорту по суді матеріали справи не містять. У поданому до суду відзиві представник відповідача підтвердив факт не здійснення розгляду такого. 
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не здійснення розгляду рапорту, не продовження військової служби після закриття кримінального провадження, ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду.
Приймаючи рішення по суті спірних правовідносин, суд виходить з наступного. 
Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачений обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових особів діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Нормами ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів визнано обов`язком громадянина України. Громадяни відбувають на військову службу відповідно до закону. 
Вказане кореспондується також з положеннями ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі – Закон №2232).
Згідно ч. 2 ст. 1 Закону №2232 військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Ч. 3 ст. 1 Закону №2232 передбачено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (ч. 5 ст. 1 Закону №2232).
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, дія якого в подальшому була неодноразово продовжена та наразі триває.
Воєнний стан в розумінні положень ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 №389-VIII - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Окрім того, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні визначає Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-XII.
Положеннями ст. 22 вказаного законодавчого акту визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації, які передбачають, серед іншого, з`явитися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів та визначення їх призначення на особливий період.
Відповідно до вимог Закону №2232, на військову службу за призовом під час мобілізації приймаються громадяни віком від 18 років та громадяни, які не досягли граничного віку перебування на військовій службі, тобто до 60 років.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходить військову службу за призовом під час мобілізації у Військовій частині НОМЕР_1 .
В той же час, позивач виявив своє небажання продовжувати проходити військову службу та звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 з рапортом про звільнення з військової служби на підставі пп. «б» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232 за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби. До поданого рапорту долучив копію свідоцтва про хворобу.
Вказаний рапорт був скерований до командира Військової частини НОМЕР_1 через ІНФОРМАЦІЯ_1 електронною поштою «СЕДО-М» 25 червня 2025 року, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.
Однак відповідач такий рапорт по суті не розглядав. 
Так, підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232.
Відповідно до пп. «б» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232, військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, під час дії воєнного стану звільняються з військової служби за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби або про тимчасову непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців.
Отже, підставою звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, є зокрема, за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку.
На підтвердження наявності обставин, передбачених пп. «б» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232, ОСОБА_1 долучив копію свідоцтва про хворобу від 04.12.2024. Відповідно до змісту такого, ОСОБА_1 визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку на підставі ст. 17а графи ІІ Розкладу хвороб. 
Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (далі – Положення №402) (в редакції, чинній на момент видачі Свідоцтва про хворобу від 04.12.2024). 
Згідно з п. 1.1 глави 1 розділу І Положення №402, військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Пунктом 2.1 глави 2 розділу І Положення №402 передбачено, що для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця. Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.
Відповідно до п. 1.2 глави 1 розділу ІІ Положення №402, постанови ВЛК приймаються на підставі Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби (далі - Розклад хвороб) (додаток 1), пояснень щодо застосування статей Розкладу хвороб (додаток 2) та таблиць додаткових вимог до стану здоров`я (додаток 3).
Пунктом 3.8 розділу 3 Положення №402 встановлено, що під час дії особливого періоду постанови ВЛК районних, міських ТЦК та СП про непридатність до військової служби військовозобов`язаних оформлюються свідоцтвами про хворобу (додаток 11 до цього Положення) у трьох примірниках, які не пізніше десятиденного строку з дня закінчення медичного огляду та перевірки ВЛК обласних (Київського та Севастопольського міських) ТЦК та СП, направляються на затвердження до штатних ВЛК згідно адміністративно-територіальної зони відповідальності за проведення військово-лікарської експертизи.
Згідно з п. 22.3 розділу 22 Положення №402, свідоцтво про хворобу (довідка ВЛК) з постановою, яка підлягає затвердженню (контролю) штатною ВЛК, направляється на затвердження (контроль) не пізніше 5-денного строку після закінчення медичного огляду. Свідоцтво про хворобу (довідка ВЛК) із затвердженою постановою надсилається командиру військової частини, у якій проходить службу військовослужбовець, що пройшов медичний огляд та/або до ТЦК та СП, в електронній та/або паперовій формі, в установленому законодавством порядку, а також видається на руки особі, що пройшла медичний огляд. Зазначені документи можуть видаватися на руки представникам військових частин за наявності у них підтверджуючих документів.
Відповідно до п. 22.12 розділу 22 Положення №402, постанова ВЛК про ступінь придатності військовослужбовця до військової служби чинна протягом 12 місяців з моменту проведення медичного огляду.
Постанови ВЛК щодо військовослужбовців, які визнані непридатними до військової служби або непридатними до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців, повинні бути реалізовані негайно.
Пунктом 240 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі – Положення №1153) (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що військовослужбовці, які визнані непридатними до військової служби за станом здоров`я, підлягають звільненню з військової служби за станом здоров`я, крім військовослужбовців, визнаних військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби за станом здоров`я за наслідками захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до встановлення їм інвалідності, часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (за винятком розумових, сенсорних, психологічних вад та інших захворювань, визначених Міністерством оборони України), які виявили бажання проходити військову службу та стосовно яких прийнято рішення про залишення на військовій службі за контрактом. Військовослужбовці, які були визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби за станом здоров`я за наслідками захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до встановлення їм інвалідності, часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, та яким згідно з прийнятими рішеннями дозволено проходити військову службу за контрактом на визначених посадах, можуть бути звільнені з військової служби до закінчення строку контракту в порядку, визначеному пунктом 35 цього Положення.
Після отримання військовою частиною відповідного висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність військовослужбовця до військової служби за станом здоров`я документи про його звільнення з військової служби оформлюються та надсилаються посадовій особі, яка видає наказ про звільнення негайно.
Згідно з п. 262 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 №548-XIV, в особливий період медичні та інші документи направляються у електронному вигляді до військової частини закладом охорони здоров`я або територіальним центром комплектування та соціальної підтримки. У разі неможливості направлення таких документів у електронному вигляді обов`язок по направленню документів у паперовому вигляді покладається на заклад охорони здоров`я або територіальний центр комплектування та соціальної підтримки. Порядок направлення медичних та інших документів встановлюється Кабінетом Міністрів України.
В особливий період військовослужбовці, які згідно з висновком військово-лікарської комісії мають право на відпустку для лікування у зв`язку з хворобою або для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) чи визнані непридатними до військової служби, направляються до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для отримання документів з військової частини щодо надання відпустки або звільнення з військової служби у порядку, встановленому Міністерством оборони України. Військовослужбовці також мають право особисто подавати документи для оформлення відпустки для лікування у зв`язку з хворобою або відпустки для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва), а також для оформлення звільнення з військової служби у порядку, встановленому Міністерством оборони України.
Отже, надходження до військової частини відомостей про визнання військовослужбовця непридатним до військової служби за станом здоров`я є безпосередньою підставою для його звільнення.
Позивач стверджує, а відповідач не заперечує те, що звільнення позивача з військової служби негайно не здійснено.
Як підставу незвільнення позивача з військової служби Військова частина НОМЕР_1 посилається не те, що військова служба ОСОБА_1 була призупинена у зв`язку з самовільним залишенням військової частини та порушенням кримінального провадження щодо нього. 
Оцінюючи такі доводи відповідача, суд враховує наступне.
Частиною 2 ст. 24 Закону №2232 встановлено, що військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством. Під час дії воєнного стану військова служба для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби чи дезертирували, не призупиняється.
Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини, поданих відповідно до частини п`ятої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, та/або заяви, повідомлення начальника відповідного органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України про вчинене кримінальне правопорушення. Підставою для призупинення військової служби є отримання військовою частиною письмового повідомлення правоохоронного органу про внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального правопорушення (витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань).
Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.
Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.
Так, наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №154 від 02.06.2024 військова служба солдата ОСОБА_1 , який самовільно залишив військову частину 15 грудня 2023 року, на підставі витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 28.05.2024 №62024170010000329 була призупинена з 28 травня 2024 року з виключенням зі списків частини. Такий наказ позивачем оскаржений не був, а отже є чинним.
Відповідач стверджує, що станом на день розгляду даної справи в суді, ОСОБА_1 виключений зі списків військової частини НОМЕР_1 та не входить до чисельності її особового складу, тому його рапорт про звільнення по суті не розглядався. 
Вказані доводи відповідача суд вважає частково слушними, оскільки призупинення військової служби військовослужбовця перешкоджає можливості його звільнення до вирішення питання щодо прдовження проходження такої. 
Поряд з цим, ч. 2 ст. 24 Закону №2232 також передбачено, що для військовослужбовців, стосовно яких судом ухвалено виправдувальний вирок, що набрав законної сили, або стосовно яких закрито кримінальне провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, військова служба та дія контракту продовжуються. У такому разі строк призупинення військової служби зараховується до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії, а також до строку вислуги років для присвоєння чергового військового звання та поновлюються пільги і соціальні гарантії, встановлені законодавством України для військовослужбовців.
За весь час безпідставного призупинення військової служби таким військовослужбовцям виплачується недоотримане грошове та здійснюється недоотримане продовольче, речове та інші види забезпечення.
Судом встановлено, що постановою старшого слідчого в особливо важливих справах ТУ ДПР від 05.03.2025 кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №62024170010000329 від 28.05.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України, закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 Кримінально-процесуального кодексу України у зв`язку з відсутністю в діях військовослужбовця складу кримінального правопорушення. 
Вказана постанова була скерована на адресу Військової частини НОМЕР_1 для відома та організації звільнення з військової служби супровідним листом №11529-25/15-02-1 від 05.03.2025.
Не погоджуючись з правомірністю такої постанови Військова частина НОМЕР_1 оскаржила її у судовому порядку. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Полтави від 12.11.2025 №554/15763/25 у задоволенні скарги представника Військової частини НОМЕР_1 було відмовлено. Вказана ухвала залишена без змін ухвалою Полтавського апеляційного суду від 17.12.2025, отже набрала законної сили.
Станом на день розгляду цієї справи в суді законність закриття стосовно ОСОБА_1 кримінального провадження була підтверджена в судовому порядку.
Таким чином, після закриття кримінального провадження №62024170010000329 на підстав п. 2 ч. 1 ст. 284 Кримінально-процесуального кодексу України у Військової частини НОМЕР_1 виник обов`язок продовжити військову службу позивача та вирішити питання про його звільнення за поданим ним рапортом. Однак відповідач жодних доказів вирішення вказаного питання станом на момент розгляду цієї справи суду не надав. Більше того, представник відповідача визнає, що військова служба ОСОБА_1 наразі залишається призупиненою, що суперечить чинному законодавству та порушує права позивача на звільнення.
При цьому суд відхиляє твердження відповідача про ненадходження судового рішення за результатами розгляду поданої скарги на постанову слідчого ТУ ДБР. Суд зазначає, що такі судові рішення опубліковані в Єдиному державному реєстрі судових рішень. Тому відповідач, як особа, що подала скаргу, повинна самостійно цікавитися результатами її розгляду. 
З огляду на вищезазначене заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. 
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. 241, 243, 255, 257, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП – НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною бездіяльність командира Військової частини НОМЕР_1 щодо не продовження військової служби військовослужбовця ОСОБА_1 з 05.03.2025 року (дати ухвалення постанови про закриття кримінального провадження) та не розгляду його рапорту про звільнення з військової служби відповідно до пп. «б» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 продовжити військову службу військовослужбовця ОСОБА_1 з 05.03.2025 року (дати ухвалення постанови про закриття кримінального провадження) та розглянути його рапорт від 22.06.2025 року про звільнення з військової служби відповідно до пп. «б» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», за результатами чого прийняти вмотивоване рішення.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП – НОМЕР_3 ) судові витрати у розмірі 1211,20 (Одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 коп.) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя	Р.О. Ващилін