МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 січня 2026 р.  	№ 400/4660/24 	
м. Миколаїв
Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мельника О.М. розглянув у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовом	Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЖИТ ТРАНС", вул. Набережна, 5/11, корп.В, оф.2,м. Миколаїв,54001, 	

до відповідача	Державної служби України з безпеки на транспорті, вул. Фізкультури, 9,м. Київ,03150, вул. Антоновича, 51,м. Київ,03150 	

про	визнання протиправною та скасування постанови №ПШ057346 від 18.04.2024р,	

ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЖИТ ТРАНС» звернулося до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної служби України з безпеки на транспорті, з урахуванням уточнених позовних вимог, про визнання протиправними та скасування: 
- № ПШ057346 від 18.04.2024р. про застосування до ТОВ «ДЖИТ ТРАНС» адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17000,00 грн.
- № ПШ057370 від 25.04.2024р. про застосування до ТОВ «ДЖИТ ТРАНС» адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17000,00 грн.
- № ПШ057848 від 21.03.2024р. про застосування до ТОВ «ДЖИТ ТРАНС» адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17000,00 грн.
Ухвалою від 18.06.2024р. суд, у складі головуючого судді ОСОБА_1 , відкрив провадження у справі.
Відповідно до наказу голови Миколаївського окружного адміністративного суду від 08.07.2025 № 85-к суддю ОСОБА_1 відраховано зі штату Миколаївського окружного адміністративного суду у зв`язку зі звільненням його на підставі рішенням Вищої ради правосуддя від 08.07.2025 № 1419/15-25 у відставку.
Згідно з розпорядженням в.о. керівника апарату Миколаївського окружного адміністративного суду від 05.08.2025 № 101/02-10 «Про призначення повторного автоматизованого розподілу справи № 400/4660/24» було здійснено повторний автоматизований розподіл цієї справи. 
Ухвалою від 13.08.2025р. суд, у складі головуючого судді Мельника О.М., прийняв справу до свого провадження.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що в спірних правовідносинах він не був перевізником і іншого відповідачем не встановлено. При цьому відповідачем також не доведено того факту, що у водія не було в наявності на час перевірки 14.03.2024р. свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу марки ДАФ д/н НОМЕР_1 . А в Акті від 22.03.2024р. за №015665 не зазначив якої саме кількості тахокарт не було та за які дати. Тобто складений акт не дає можливості встановити в чому конкретно полягало правопорушення. Отже, на думку позивача відповідач не встановив в його діях складу правопорушення як передумову застосування адміністративно-господарських санкцій у вигляді штрафу. Також позивач не мав можливості захистити свої інтереси, оскільки не був повідомлений відповідачем про розгляд справ щодо нього.
Відповідач позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити. В обґрунтування своєї позиції, відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив про те, що позивача правомірно притягнуто до відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт, оскільки водії транспортних засобів позивача на час рейдових перевірок не мали при собі необхідних документів, а саме 14.03.2024р. під час перевірки т/з ДАФ д/н НОМЕР_1 – у водія при собі було відсутнє свідоцтво про державну реєстрацію транспортного засобу, 22.03.2024р. під час перевірки т/з РЕНО д/н НОМЕР_2 у водія були відсутні тахокарта до тахографу або бланк підтвердження діяльності водія, 19.02.2024р. під час перевірки т/з Рено д/н НОМЕР_3 – у водія при собі була відсутній протокол перевірки та адаптації тахографу до транспортного засобу . При цьому відповідно до товарно-транспортних накладних в усіх трьох перевезеннях автомобільним перевізником зазначено ТОВ «ДЖИТ ТРАНС». Щодо повідомлення про розгляд справи відповідач зазначив, що не може відповідати за обставини вручення та фактичного отримання поштової кореспонденції, які від нього не залежать. 
Суд розглядає справу в порядку письмового провадження. Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).
З`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне.
14.03.2024р. о 12:25 год. на а/д Н-10 «Стрій-Чернівці» посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) в Івано-Франківській області Державної служби України з безпеки на транспорті проведено рейдову перевірку транспортного засобу позивача марки DAF д/н НОМЕР_1 з напівпричепом марки KRONE SDP 27 д/ НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_2 , на предмет додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт. За результатами перевірки складено Акт від 14.03.2024р. за №042585, яким зафіксовано виявлене під час перевірки порушення ст. 34 ЗУ «Про автомобільний транспорт», а саме «перевізник не забезпечив водія відповідними документами, а саме на час перевірки у водія відсутнє свідоцтво про реєстрацію ТЗ ДАФ д/н НОМЕР_1 , чим порушив вимоги ст. 48 ЗУ «Про автомобільний транспорт». 18.04.2024р. за результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт Відділом державного нагляду (контролю) в Миколаївській області Державної служби України з безпеки на транспорті прийнято Постанову №ПШ057346 про застосування до ТОВ «ДЖИТ ТРАНС» адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17000,00 грн. на підставі абз.3 ч.1ст. 60 ЗУ «Про автомобільний транспорт», а саме: за відсутність на момент проведення перевірки документів, визначених ст.48 ЗУ «Про автомобільний транспорт» (далі – Постанова №057346).
22.03.2024р. о 14:20 год. на а/д Н-14 в с. Капустине Миколаївська обл. посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) в Миколаївській області Державної служби України з безпеки на транспорті проведено рейдову перевірку транспортного засобу позивача марки RENAULT д/н НОМЕР_2 з напівпричепом марки SCHWARZMULLER д/нВН2434ХР, під керуванням водія ОСОБА_3 , на предмет додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт. За результатами перевірки складено Акт від 22.03.2024р. за №АР015665, яким зафіксовано виявлене під час перевірки порушення, а саме «перевозився вантаж, де на момент перевірки були відсутні заповнені тахокарти в кількості, що передбачено законодавством, відсутній бланк підтвердження діяльності водія». 25.04.2024р. за результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт Відділом державного нагляду (контролю) в Миколаївській області Державної служби України з безпеки на транспорті прийнято Постанову №ПШ057370 про застосування до ТОВ «ДЖИТ ТРАНС» адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17000,00 грн. на підставі абз.3 ч.1ст. 60 ЗУ «Про автомобільний транспорт», а саме: за відсутність на момент проведення перевірки документів, визначених ст.48 ЗУ «Про автомобільний транспорт» (далі – Постанова №057370).
19.02.2024р. о 15:08 год. на а/д Н-16 «Золотоноша-Черкаси-Сміла-Умань» 39 км + 800м посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) в Черкаській області Державної служби України з безпеки на транспорті проведено рейдову перевірку транспортного засобу позивача марки RENAULT д/н НОМЕР_3 з напівпричепом марки KRONE SDP 27 д/ НОМЕР_5 , під керуванням водія ОСОБА_4 , на предмет додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт. За результатами перевірки складено Акт від 19.02.2024р. за №АР054336, яким зафіксовано виявлене під час перевірки порушення вимог Наказу МТЗУ №385 від 24.06.2010р., ст. 48 ЗУ «Про автомобільний транспорт», а саме «на момент проведення перевірки у водія ОСОБА_4 відсутній діючий протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу». 21.03.2024р. за результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт Відділом державного нагляду (контролю) в Миколаївській області Державної служби України з безпеки на транспорті прийнято Постанову №ПШ057848 про застосування до ТОВ «ДЖИТ ТРАНС» адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17000,00 грн. на підставі абз.3 ч.1ст. 60 ЗУ «Про автомобільний транспорт», а саме: за відсутність на момент проведення перевірки документів, визначених ст.48 ЗУ «Про автомобільний транспорт» (далі – Постанова №057848).
Не погодившись з винесеними Постановами, позивач звернувся до суду із даною позовною заявою. 
Відповідно до п. 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 р. № 103, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.
Пунктом 8 Положення визначено, що Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Відповідно до Розпорядження КМУ №1579-р від 02.12.2021р. в Укртранспезпеці було утворення відділи державного нагляду (контролю), в тому числі у Миколаївській області без статусу юридичної особи. 
Порядок проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затверджений Постановою КМУ №1567 від 08.11.2006р. (далі – Порядок 1567). 
Відповідно до п.1 Порядку 1567, цей Порядок визначає процедуру проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.
Рейдовим перевіркам (перевіркам на дорозі) підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних автомобільних перевізників (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України (П.2 Порядку 1567).
Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) на автомобільному транспорті проводяться посадовими особами Укртрансбезпеки та її територіальних органів (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) згідно з додатком 1-1, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку (П.4 Порядку 1567).
Рейдова перевірка (перевірка на дорозі) здійснюється на підставі щотижневого графіка (П.12 Порядку 1567).
Під час проведення рейдової перевірки перевіряється, зокрема, наявність визначених ст.39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом (абз.2 п.15 Порядку 1567).
Також під час проведення рейдової перевірки можливе здійснення габаритно-вагового контролю (абз.6 п.16 Порядку 1567) 
Виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму (П.20 Порядку 1567).
Справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення (П.25 Порядку 1567).
За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5 (П.27 Порядку 1567). 
В інших випадках за результатами розгляду справи про порушення керівник органу державного контролю або його заступник за наявності підстав виносить припис щодо усунення порушень законодавства про автомобільний транспорт (П.31 Порядку 1567).
Отже на час виникнення спірних правовідносин відповідач мав повноваження на перевірку у водія під час перевезення вантажу документів передбачених Ст. 48 ЗУ «Про автомобільний транспорт». 
В свою чергу ст.48 ЗУ «Про автомобільний транспорт» визначає, що документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
За такого суд погоджується з доводами відповідача про те, що під час рейдової перевірки транспортного засобу позивача 14.03.2025р. працівниками Державної служби України з безпеки було встановлено порушення законодавства про автомобільний транспорт, у вигляді відсутності на момент проведення перевірки у водія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу марки ДАФ д/н НОМЕР_1 . При цьому факт відсутності свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу підтвердив сам водій ОСОБА_2 зазначивши в Акті №042585 від 14.03.2024р. про те, що «Переплутали техталони». Отже позов в цій частині є необгрунтованим.
Окрім того, особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів та порядок його обліку визначені Положенням про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженим наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 року №340 (Положення №340), згідно пункту 1.3 якого вимоги Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами.
Пунктом 1.4. Положення визначено, що воно не поширюється на перевезення пасажирів чи/та вантажів, які здійснюються:
- фізичними особами за власний рахунок для власних потреб без використання праці найманих водіїв;
- під час стихійного лиха, аварій та інших надзвичайних ситуацій;
- транспортними засобами Міністерства внутрішніх справ України (у тому числі Національної гвардії України), Міністерства оборони України, Офісу Генерального прокурора, Служби безпеки України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Національної поліції України та Державної прикордонної служби України або транспортними засобами, орендованими ними без водія, коли такі перевезення здійснюються з метою виконання завдань, покладених на ці державні органи, та під їх контролем;
- сільськогосподарськими підприємствами або підприємствами лісового господарства, якщо ці перевезення виконуються тракторами або іншою технікою, призначеною для місцевих сільськогосподарських робіт чи робіт у галузі лісового господарства, та слугують виключно для цілей експлуатації цих підприємств;
- закладами охорони здоров`я незалежно від форми власності;
- транспортними засобами спеціального та спеціалізованого призначення суб`єктів господарювання незалежно від форм власності, що здійснюють експлуатаційне утримання, будівництво та поточний ремонт автомобільних доріг загального користування, вулиць у населених пунктах, а також інших об`єктів транспортної інфраструктури в радіусі не більше 150 км від об`єкта будівництва (ремонту), які обладнані спеціальними світловими сигнальними пристроями відповідно до пункту 3.6 розділу 3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, за умови наявності у водія відповідного транспортного засобу первинного документа, що фіксує маршрут руху такого транспортного засобу, а також у разі забезпечення експлуатації дорожніх об`єктів у надзвичайних ситуаціях, за несприятливих погодно-кліматичних умов, у разі деформації та пошкодження елементів дорожніх об`єктів і виникнення інших перешкод у дорожньому русі.
Згідно з п.6.1 Положення №340 вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.
Відповідно до визначення наявного у п. 1.5 цього Положення, тахограф - обладнання, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їх водіїв.
Відповідно до п.6.3 Положення №340 водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія.
24.06.2010 року Міністерством транспорту та зв`язку України наказом №385 затверджено Інструкцію з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті (далі - Інструкція № 385), відповідно до пунктів 1.1 - 1.3 розділу І якої, цю Інструкцію розроблено відповідно до вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі - ЄУТР), Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, а також Законів України «Про автомобільний транспорт», «Про дорожній рух».
Ця Інструкція визначає порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів, а її норми поширюються на суб`єктів господарювання, які провадять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі).
Відповідно до п.1.4 Інструкції №385 визначені у ній терміни вживаються у такому значенні:
- картка - картка контрольного пристрою (тахографа) з вбудованою мікросхемою, призначена для використання в цифровому тахографі;
- тахокарта - бланк, призначений для внесення й зберігання зареєстрованих даних, який вводять в аналоговий контрольний пристрій (тахограф) та на якому маркувальні пристрої останнього здійснюють безперервну реєстрацію інформації, що підлягає фіксуванню відповідно до положень ЄУТР
- контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв.
Згідно з п. 3.3 Інструкції № 385 водій транспортного засобу, обладнаного тахографом: забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа; своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом; у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв); у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.
Перевізники забезпечують належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами та згідно з вимогами ЄУТР здійснюють періодичні інспекції, які включають перевірку, зокрема:
- дотримання вимог щодо періодів роботи та відпочинку водіїв та їх відповідність параметрам руху, зареєстрованим тахографом;
- наявності у водіїв транспортних засобів тахокарт у кількості, визначеній пунктом 3.3 цього розділу, або наявності та чинності картки для цифрового тахографа.
Отже, відповідно до зазначених правових приписів Інструкції №385 законодавець прямо визначає обов`язок водія транспортного засобу, обладнаного тахографом, мати при собі під час експлуатації транспортного засобу протоколу про перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, а також заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР.
За такого суд також погоджується з доводами відповідача про те, що під час рейдової перевірки транспортного засобу RENAULT д/н НОМЕР_3 працівниками Державної служби України з безпеки було встановлено порушення законодавства про автомобільний транспорт, у вигляді відсутності на момент перевірки 19.02.2024р. у водія ОСОБА_4 діючого протоколу перевірки та адаптації тахографа. При цьому факт відсутності протоколу підтвердив і сам водій ОСОБА_4 зазначивши в Акті №042585 від 14.03.2024р. про те, що «Не встигли, бо авто було на ремонті». 
Що стосується відсутності у водія ОСОБА_3 на момент проведення рейдової перевірки 22.03.2024р. тахокарт у необхідній кількості до аналогового тахографу т/з RENAULT д/н НОМЕР_2 , суд зважає на доводи позивача в цій частині позову, з огляду на наступне.
З 20.12.2010р. набула чинності Поправка № 6 Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів (ЄУТР), до якої відсилає п. 3.3 Інструкції № 385, в частині надання до контролю реєстраційних листків (тахограм) за поточний день та попередні 28 календарних днів, а в разі відсутності тахокарт надання Бланку підтвердження діяльності, який заповнюється транспортним підприємством та водієм перед рейсом. Отже, водії зобов`язані надавати інспектору для контролю реєстраційні листки за поточний день та попередні 28 календарних днів, тобто 29 тахограм. 
За такого, суд приходить до висновку, що інспектор під час проведення перевірки повинен був встановити ці 29 днів з посиланням на дати та зазначити їх в Акті, як істотну обставину вчинення перевізником порушення законодавства про автомобільний транспорт. В той же час в Акті від 22.03.2024р. за №АР015665 працівники відповідача не вказали у якій кількості та за які дні у водія ОСОБА_3 були відсутні тахокарти до аналогового тахографу, що може свідчить про неповноту зібраних доказів на підтвердження порушення перевізником законодавства про автомобільний транспорт та не дозволяє суду зробити висновок про наявність будь-якого складу правопорушення. 
При цьому суд звертає увагу також на доводи позивача про те, що відповідач мав обов`язок встановити у порядку передбаченому законом належного суб`єкта відповідальності за вчинене правопорушення, з огляду на наступне. 
Абз.3 ч.1 статті 60 Закону №2344-III, за яким позивача притягнуто до відповідальності, встановлено, що адміністративно-господарський штраф за відсутність документів передбачених ст. 48 №2344-III Закону застосовується до автомобільних перевізників. Тобто, суб`єктом відповідальності за вказане правопорушення є саме автомобільний перевізник.
Статтею 48 Закону № 2344-III визначено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:
- для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;
- для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
За визначеннями, наведеними у ст. 1 Закону України "Про автомобільний транспорт", автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
Автомобільним перевізником та автомобільним самозайнятим перевізником, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, є суб`єкти господарювання, які відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надають послуги за договором перевезення пасажирів транспортним засобом, що використовується ними на законних підставах (стаття 29 Закону України "Про автомобільний транспорт).
При цьому власником транспортного засобу згідно ст. 1 "Правил дорожнього руху України" є фізична або юридична особа, яка володіє майновими правами на транспортний засіб та має на це відповідні документи.
Отже, законом визначено відмінність між особою яка володіє майновими правами на транспортний засіб та особою, яка використовує його або безпосередньо, або через водія для здійснення перевезень.
За такого, на переконання суду відповідач під час розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт повинен був визначити особу, яка була перевізником в спірних правовідносинах та застосувати штраф саме до неї.
Вказана правова позиція узгоджується висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 22 лютого 2023 року по справі №240/22448/20, яка в силу приписів ч.5 ст. 242 КАС України враховується судом під час вирішення цього спору.
Так, автомобільний перевізник має використовувати транспортний засіб для перевезення вантажу на законних підставах, проте, автомобільним перевізником є той, хто за умовами договору (із замовником) про перевезення вантажу надає відповідну послугу (ст.ст. 33, 50 Закону № 2344-III).
Крім того, суд зазначає, що надання цієї послуги може передбачати використання на законних підставах транспортного засобу, який належить іншій особі, але ця обставина не змінює правового статусу перевізника в цих правовідносинах, особливо коли йдеться про застосування відповідальності, передбаченої абз.3 ч.1 ст.60 Закону № 2344-III.
Частиною першою статті 50 Закону визначено, що договір про перевезення вантажу автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі (договір, накладна, квитанція тощо).
Частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦКУ) встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до частин першої та другої статті 908 ЦКУ перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.
Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.
Згідно із положеннями частин першої та третьої статті 909 ЦКУ за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.
Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами)).
Отже, товарно-транспортна накладна є документом, який складається вантажовідправником для оформлення перевезень вантажів відповідно до укладеного договору і використовується для проведення остаточних розрахунків за надані послуги з перевезення вантажів. Оформлена товарно-транспортна накладна має бути у водія транспортного засобу під час здійснення перевезень вантажів за договором перевезення.
Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в України, затверджені наказом Міністерства транспорту України від 14.10.97 р. № 363, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 20.02.98 р. за № 128/2568 (далі - Правила), визначають права, обов`язки і відповідальність власників автомобільного транспорту - Перевізників та вантажовідправників і вантажоодержувачів - Замовників.
Відповідно до глави I Правил:
Вантажовідправник — фізична особа, фізична особа-підприємець або юридична особа, яка надає перевізнику вантаж для перевезення та вносить відповідні відомості до товарно-транспортної накладної або іншого визначеного законодавством документа на вантаж; 
Вантажоодержувач — фізична особа, фізична особа-підприємець або юридична особа, яка здійснює прийом вантажу та розвантаження транспортного засобу у порядку, встановленому законодавством;
Замовник - вантажовідправник або вантажоодержувач, який уклав з перевізником договір про перевезення вантажів.
договір про перевезення вантажів - двостороння угода між перевізником, вантажовідправником чи вантажоодержувачем, що є юридичним документом, яким регламентуються обсяг, термін та умови перевезення вантажів, права, обов`язки та відповідальність сторін щодо їх додержання;
товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу (крім фізичних осіб, які здійснюють перевезення вантажу за рахунок власних коштів та для власних потреб) документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, який складається у паперовій та/або електронній формі та містить обов`язкові реквізити, передбачені цим Законом та правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом.
Дослідивши товарно-транспортну накладну ТТН від 13 березня 2024 року №0175, судом встановлено, що під час перевезення вантажу 14.03.2024р. використовувався транспортний засіб тягач марки DAF д/н НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу, належить ТОВ «ДЖИТ ТРАНС». При цьому автомобільним перевізником в товарно-транспортній накладній також зазначений ТОВ «ДЖИТ ТРАНС». За такого позивачем не доведено факт використання його транспортного засобу іншою особою, а значить доводи позивача про те, що він не був перевізником під час перевезення вказаного вантажу є необгрунтованими і в цій частині позову належить відмовити в його задоволенні.
В той же час дослідивши товарно-транспортну накладну ТТН № 2 від 22 березня 2024 року, судом встановлено, що під час перевезення вантажу використовувався транспортний засіб тягач RENAULT д/н НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу належить водію ОСОБА_3 . Таким чином, водій ОСОБА_3 на належному йому транспортному засобі перевозив вантаж. При цьому автомобільним перевізником в товарно-транспортній накладній зазначено ТОВ «ДЖИТ ТРАНС». Суд звертає увагу, що жодних печаток та підписів ТОВ «ДЖИТ ТРАНС» вона не містить. До того ж сам позивач заперечує будь-яке відношення до вказаного перевезення.
Аналогічно дослідивши товарно-транспортну накладну ТТН №АР054336 від 19 лютого 2024 року, судом встановлено, що під час перевезення вантажу використовувався транспортний засіб тягач RENAULT д/н НОМЕР_3 , який згідно свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу належить водію ОСОБА_5 . При цьому автомобільним перевізником в товарно-транспортній накладній зазначено ТОВ «ДЖИТ ТРАНС», яка також не містить жодних печаток та підписів ТОВ «ДЖИТ ТРАНС» знову ж таки позивач заперечує будь-яке відношення до вказаного перевезення.
Отже враховуючи той факт, що під час спірного перевезення вантажу транспортні засоби тягачі марки RENAULT д/н НОМЕР_2 та RENAULT д/н НОМЕР_3 , не належали позивачу на праві власності, відповідач під час рейдової перевірки, мав встановити особу перевізника, в т.ч. з`ясувати у власників, які особи використовували транспортний засіб під час перевезення вантажу та у замовника перевезення, з ким укладалися договори на перевезення вантажів. В іншому випадку встановлення особи перевізника лише за одним написом в товарно-транспортній накладній без будь-яких печаток та підписів особи є недоведеним.
Аналогічного правового висновку дійшов Верховний суд в Постанові від 08.08.23р. по справі №280/2150/23.
Також суд звертає увагу, що відповідачем жодними доказами не підтверджено, що водії ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебувають у трудових відносинах з ТОВ «ДЖИТ ТРАНС».
Отже суд, приходить до висновку, що відповідач не довів належними та допустимими доказами ту обставину, що перевізником в спірних правовідносинах під час перевезення вантажу 19.02.2024р. та 22.03.2024р. був саме позивач, а значить останній не може нести відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, яке було виявлене під час рейдової перевірки працівниками відповідача. 
Також суд зважає на відсутність доказів своєчасного отримання позивачем запрошення на розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт 18.04.2024р. за результатами якого прийнято Постанову №ПШ057346. Адже в матеріалах справи взагалі відсутні докази направлення такого запрошення. В той же час на переконання суду вказане процесуальне порушення відповідача в сукупності з іншими доказами наданими під час судового розгляду учасниками справи не впливає на правомірність винесеної відповідачем по суті порушення Постанови №ПШ057346.
Що стосується повідомлення позивача про розгляд справи за Постановою від 21.03.2024р. за №ПШ057848, то в матеріалах справи міститься рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №0600095994048, згідно якого запрошення на розгляд справи за Актом від 19.02.2024р. за №АР054336, повернуто за закінченням терміну зберігання. Таким чином, суд погоджується з доводами відповідача про те, що останній забезпечив повідомлення позивача про розгляд справи у спосіб, передбачений п.26 вказаного Порядку №1567 і не може відповідати за обставини вручення та фактичного отримання поштової кореспонденції, які від нього не залежать. Також не заслуговують на увагу доводи позивача про його необізнаність із датою розгляду справи 25.04.2024р. за № ПШ057370 , оскільки в матеріалах справи міститься рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №0600908875025, згідно якого запрошення на розгляд справи представник позивача отримав 22.04.2024р.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
З урахуванням встановлених під час судового розгляду обставин та доказів наданих на їх підтвердження суд дійшов висновку про протиправність Постанов Державної служби України з безпеки на транспорті №ПШ057848 від 21.03.2024р., №ПШ057370 від 25.04.2024р. та встановив правомірність винесення Постанови ПШ057346 від 18.04.2024р.
Згідно з ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Отже, враховуючи, що позивач надав квитанцію про сплату судового збору в сумі 2422,40 грн., сума судового збору, що підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача є пропорційної двом задоволеним позовними вимогам з трьох у розмірі 1613,32 грн..

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:

1. Позов товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖИТ ТРАНС» (вул. Набережна, 5/11, корп. В, оф.2, м. Миколаїв, Миколаївська область, 54055, код ЄДРПОУ 43188284) до Державної служби України з безпеки на транспорті (вул. Антоновича, 51, м. Київ, 01135, код ЄДРПОУ – 39816845) - задовольнити частково.
2. Визнати протиправними та скасувати Постанови Відділу державного нагляду (контролю) в Миколаївській області Державної служби України з безпеки на транспорті 
- № ПШ057370 від 25.04.2024р. про застосування до ТОВ «ДЖИТ ТРАНС» адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17000,00 грн.
- № ПШ057848 від 21.03.2024р. про застосування до ТОВ «ДЖИТ ТРАНС» адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17000,00 грн.
3. В іншій частині позову – відмовити.
4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті (вул. Фізкультури, 9,м. Київ,03150) , ЄДРПОУ 39816845 судовий збір у сумі 1613,32 грн (одна тисяча шістсот тринадцять грн. 32 коп.) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖИТ ТРАНС» (вул. Набережна, 5/11, корп. В, оф.2, м. Миколаїв, Миколаївська область, 54055, код ЄДРПОУ 43188284).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.М. Мельник