ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

03 лютого 2026 року 	м.Суми	

Справа №592/10621/24 
Номер провадження 22-ц/816/75/26

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів - Криворотенка В. І. , Сидоренко А. П. 
з участю секретаря судового засідання – Чуприна В.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» 
на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми 27 січня 2025 року у складі судді Котенко О.А., ухваленого в м. Суми, 
в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

У С Т А Н О В И В:

У червні 2024 року Акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі по тексту – АТ «А-Банк»)звернулося до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_1 , мотивуючи позовні вимоги тим, що 02 листопада 2020 року відповідач приєднався до умов та правил надання банківських послуг та відкриття банківського рахунку. На підставі вказаної анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в А-Банку, відповідачем було ініційовано встановлення кредитного ліміту на його банківський рахунок та отримання платіжної картки, як засобу доступу до зазначеного рахунку. Відповідачу було надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,40% на рік на суму залишку за кредитним договором та видано платіжну картку. 
Скориставшись кредитними коштами, взятих на себе зобов`язань із своєчасного їх повернення ОСОБА_1 не виконав, тому станом на 29 травня 2024 року утворився борг в сумі 91737 грн 72 коп., з яких 53782 грн 97 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 37954 грн 75 коп. - заборгованість за нарахованими відсотками, що банк просив стягнути з відповідача на свою користь.
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 січня 2025 року позовну заяву АТ «А-Банк» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «А-Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 34719 грн 16 коп.
В іншій частині позову відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «А-Банк» 1146 грн 00 коп. відшкодування судового збору.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, АТ «А-Банк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. 
Свої доводи мотивує тим, що суд першої інстанції безпідставно посилався на відсутність підпису позичальника в умовах та правилах надання банківських послуг та тарифах. Відповідач, підписуючи анкету-заяву, підтвердив факт ознайомлення з умовами та правилами надання банківських послуг і зобов`язався в подальшому регулярно знайомитися із змінами до них, викладеними на сайті банку. Вважає, що доказом наявності факту виконання вимог Закону України «Про захист прав споживачів» є фактичне прийняття пропозиції до укладення договору та сплата періодичних платежів. 
Наголошує на тому, що відповідач, отримавши кредиту карту та скориставшись кредитними коштами, погодився з умовами кредитування в АТ «А-Банк» і, відповідно до положень ст. 1054, 1048 ЦК України має платити відсотки за користування кредитними коштами. 
Вказує на те, що суд першої інстанції помилково посилався на постанову Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, оскільки обставини судових справ не є тотожними. У даній судовій справі відповідачем підписано паспорт споживчого кредиту, в якому узгоджено всі умови кредитування, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладену у постанові від 12 січня 2021 року у справі 524/5556/19. 
Позивачем, у встановлений апеляційним судом строк відзиву на апеляційну скаргу подано не було. 
Рішення в частині задоволених позовних вимог сторонами не оскаржується, а тому відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається. 
Учасники справи в судове засідання не з`явились, про день та час слухання справи повідомлені належним чином, тому суд вважає за необхідне слухати справу в їх відсутність. 
Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.
За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 02 листопада 2020 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в «А-Банк», у якій маються його персональні дані, будь-яких інших відомостей щодо видачі кредитної карти (не зазначено номер кредитної карти), умов щодо сплати процентів за користування кредитними коштами анкета-заява не містить (а.с. 7). 
До кредитного договору банк додав витяг з умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк» та тарифи користування кредитною карткою «Універсальна», «Універсальна GOLD», «Зелена», які відповідачем не підписані (а.с. 17-23, 24).
На підтвердження вимог ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» позивачем надано паспорт споживчого кредитування на програмою «Кредитна картка» (а.с. 8). 
У наданих банком довідках зазначено, що ОСОБА_1 відкрито рахунок та видано карту № НОМЕР_1 , строком дії до липня 2027 року. 02 листопада 2020 року встановлено кредитний ліміт в сумі 20 0000 грн 00 коп., який неодноразово збільшувався. 
Випискою по картці клієнта ОСОБА_1 , підтверджується користування ОСОБА_1 в період з 05 листопада 2020 року до 21 лютого 2024 року коштами та внесення ним коштів на погашення заборгованості (а.с. 9-13). 
Згідно з розрахунком заборгованості за договором б/н від 02 листопада 2020 року, станом на 29 травня 2024 року нараховано заборгованість в сумі 91 737 грн 72 коп., з яких 53 782 грн 97 коп. – заборгованість за кредитом, 37 954 грн 75 коп. – заборгованість за нарахованими відсотками (а.с. 56).
Ухвалюючи оскаржуване, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки умови та правила надання банківських послуг в А-Банку, а також паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» не можна вважати частиною укладеного між сторонами кредитного договору (відповідач з ними не ознайомлений, не підписував їх), а в підписаній ним анкеті-заяві відсутні умови щодо розміру відсотків, то правові підстави для стягнення з відповідача суми заборгованості за відсотками відсутні. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають вимогам закону та обставинам справи. 
Відповідно до частин 1 і 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України, встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
За змістом ст. 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
В анкеті-заяві позичальника від 02 листопада 2020 року процентна ставка не зазначена (а. с. 7). 
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), просив стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 02 листопада 2020 року, посилався на тарифи користування кредитною карткою «Універсальна», «Універсальна GOLD», «Зелена» витяг з умов та правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк», як невід`ємні частини спірного договору.
Проте, як обґрунтовано вказав суд першої інстанції, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці тарифи та витяг з умов та правил надання банківських послуг у АТ «А-Банк» розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в А-Банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ «А-Банк» в період - з 02 листопада 2020 року (підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг) до червня 2024 року (звернення до суду з позовом), тобто кредитор міг додати до позовної заяви тарифи та витяг з умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком тарифи та витяг з умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Суд першої інстанції надав також належну оцінку паспорту споживчого кредиту, а доводи апеляційної скарги в цій частині колегія суддів вважає безпідставними. 
Так, за змістом ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця.
Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення.
До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.
Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію") із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті.
Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Такі правові висновки, викладені Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20. 
Таким чином, паспорт споживчого кредиту не є складовою частиною укладеного між сторонами договору, а тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.
За таким обставин, оскільки позивачем не було доведено правомірність нарахування відсотків за користування кредитними коштами, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача нарахованих банком відсотків. 
За встановлених обставин, доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.
Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів, та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» залишити без задоволення.
Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми 27 січня 2025 року в оскаржуваній частині залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий -  	О. І. Собина	

Судді: В. І. Криворотенко 

А. П. Сидоренко