Справа № 450/1771/25 Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський В. Є. 
Провадження № 22-ц/811/2943/25 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

21 січня 2026 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 28 липня 2025 року, -

ВСТАНОВИВ:

у квітні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 13.10.2023 року між ТзОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 за допомогою веб-сайту (credos.com.ua), укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1286-4233, а 16.10.2023 року додаткову угоду до нього. Згідно умов кредитного договору та додаткової угоди, кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту 16500 грн.; строк кредитування 300 днів; базовий період 15 днів; знижена відсоткова ставка 2,5 % в день; стандартна відсоткова ставка 3,0 % в день. ТзОВ «Укр Кредит Фінанс» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит, відповідно до умов укладеного договору та додатнової угоди до нього. Однак, відповідач порушив взяті на себе зобов`язання, не повернув кредитні кошти позивачу, а також не виконав всі інші свої грошові зобов`язання. Крім цього, позивачем прийнято рішення про можливість застосування до відповідача програми лояльності для споживачів послуг ТзОВ «Укр Кредит Фінанс», а саме часткового спаисання заборгованості ОСОБА_1 у розмірі 81150 грн. за умови погашення позичальником решти заборгованості у розмірі 82500 грн. Так, станом на 04.04.2025 року, з врахуванням програми лояльності про часткове списання заборгованості відповідача, загальний розмір такої становить 82500 грн. та складається з 16500 грн. простроченої заборгованості за кредитом, 66000 грн. простроченої заборгованості за процентами. Враховуючи наведене, просить позовні вимоги задовольнити. 
Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 28 липня 2025 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» - задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за електронним кредитним договором № 1286-4233 від 13.10.2023 року в розмірі 82500 грн., яка складається з 16500 грн. простроченої заборгованості за кредитом, 66000 грн. простроченої заборгованості за процентами.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» судовий збір у розмірі 2422 грн. 40 коп.
Рішення суду оскаржила представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт посилається на те, що суд першої інстанції, як на доказ виконання банком договірних зобов`язань покликався на довідку АТ КБ «ПриватБанк», у якій зазначено, що 15000.00 грн. та 1500.00 грн. були перераховані на банківську картку № НОМЕР_1 ……..9197, однак така довідка не є належним доказом надання позивачем грошових коштів. Позивачем не долучено до матеріалів справи виписки з особового рахунку ОСОБА_1 , яка б містила інформацію про перерахування зазначених коштів на рахунок відповідача. На думку апелянта не є допустимим доказом і розрахунок заборгованості, який жодним чином не свідчить про те, що між сторонами кредитного договору мали місце розрахунки в період його дії, а є лише внутрішнім документом, виготовленим позивачем. Оскільки позивачем не надано доказів перерахування кредитних коштів на картку чи рахунок відповідача, то наданий позивачем розрахунок заборгованості не слід було брати до уваги. Судом не враховано і те, що довідка АТ КБ «ПриватБанк» та розрахунок заборгованості не містять інформації та доказів належності платіжної картки НОМЕР_1 …….9197 саме ОСОБА_1 , а не іншій особі. Апелянт вважає несправедливим розмір нарахованих відсотків, які розраховані не за користування кредитом у строк 15 днів, а виходячи зі строку кредитування 300 днів, тобто позивач виходив з іншого строку кредитування. З цих підстав вважає, зо з 28.10.2023 року у позивача відсутнє право нараховувати проценти, а застосуванню підлягає стаття 625 ЦК України. Судом не враховано змін, внесених до Закону України «Про споживче кредитування», статтю 17 Перехідних і прикінцевих положень Закону, а відтак нарахування відсотків в розмірі 66000.00 грн. є неправомірним. Нарахована позивачем сума по відсотках у вказаному розмірі не відповідає вимогам чинного законодавства про захист прав споживачів, оскільки сума заборгованості за відсотками в чотири рази перевищує суму заборгованості по тілу кредиту. З наведених підстав просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ТзОВ «Укр Кредит Фінанс» відмовити.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ТзОВ «Укр Кредит Фінанс» на підставі електронного кредитного договору надав ОСОБА_1 в кредит кошти, які він зобов`язувався повернути у передбачений договором строк, однак отримані в кредит кошти та проценти за користування кредитними коштами ОСОБА_1 не сплатив, зобов`язань за кредитним договором не виконав, у зв`язку з чим склалася заборгованість, яка підлягає стягненню в судовому порядку. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
Таким чином, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст. ст. 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 вказаного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Положеннями ст. 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч. 2 ст.10561 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Судом першої інстанції встановлено, що 13.10.2023 року між ТзОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1286-4233 шляхом підписання одноразовим електронним ідентифікатором А3509 такого, правил відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів) продукту «CREDOS», паспорту споживчого кредиту та додатку № 3 до договору про відкриття кредитної лінії № 1286-4233 від 13.10.2023 року, а також додаткової угоди від 16.10.2023 року до договору про відкриття кредитної лінії № 1286-4233 від 13.10.2023 року, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кошти на задоволення особистих потреб у виді встановленого кредитного ліміту в загальному розмірі 16500 грн. (15000 грн. + 1500 грн.) строком на 300 календарних днів зі сплатою за зниженою ставкою 2,5 % від суми кредиту за кожен день користування протягом перших 15 днів та за стандартною ставкою 3 % від суми кредиту за кожен день користування протягом наступного строку кредитування.(пункти 4.1, 4.7, 4.8, 4.9, 4.10, 10.1 договору про відкриття кредитної лінії № 1286-4233).
Довідкою про перерахування суми кредиту № 1286-4233 від 13.10.2023 року та листом АТ КБ «ПриватБанк» від 14.04.2025 року підтверджується перерахунок коштів відповідачу 13.10.2023 року та 16.10.2023 року у загальному розмірі 16500 грн. (15000 грн. + 1500 грн.) відповідно до умов кредитного договору та додаткової угоди.
 
Зазначені довідка та лист містять інформацію про перерахування кредитних коштів у загальному розмірі 16500 грн. на банківську картку № НОМЕР_2 , зазначену ОСОБА_1 особисто у договорі про відкриття кредитної лінії № 1286-4233 від 13.10.2023 року та додатковій угоді від 16.10.2023 року до договору про відкриття кредитної лінії № 1286-4233 від 13.10.2023 року.
 
Суд першої інстанції врахував і те, що у відзиві на позовну заяву представник відповідача ОСОБА_2 повідомила, що ОСОБА_1 , отримуючи 13.10.2023 року кредит, вважав, що повинен його повернути 27.10.2023 року, а також те, що сторони договору, визначаючи предмет договору про відкриття кредитної лінії № 1286-4233 від 13.10.2023 року, погодили сукупну вартість кредиту до повного погашення в розмірі 18037 грн. 50 коп. з терміном повернення грошових коштів до 27.10.2023 року.
 
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який з огляду на вищенаведене, дійшов вірного висновку про отримання ОСОБА_1 кредитних коштів у розмірі 16500.00 грн. на особисту платіжну картку відповідно до умов договору про відкриття кредитної лінії № 1286-4233 від 13 жовтня 2023 року та додаткової угоди від 16.10.2023 року до договору про відкриття кредитної лінії № 1286-4233 від 13.10.2023 року.
 
Встановлені судом першої інстанції вищезазначені обставини безспірно спростовують доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 кошти в кредит в розмірі 16500.00 грн. не отримував, належних та допустимих доказів, які б спростовували отримання ОСОБА_1 коштів у кредит, відповідачем, всупереч вимогам статті 81 ЦПК України, суду не було надано.
Вважаючи оскаржуване рішення суду незаконним та необгрунтованим, апелянт посилається на те, що умовами договору передбачено надання кредиту терміном 15 днів з 13.10.2023 року до 27.10.2023 року, а відтак нарахування процентів за 300 днів є неправомірним, оскільки такий строк кредитування суперечить умовам договору.
Колегія суддів вважає такі доводи апелянта безпідставними та необгрунтованими, такими, що спростовуються умовами договору про відкриття кредитної лінії №1286-4233. 
Відповідно до п. 4.12 договору про відкриття кредитної лінії № 1286-4233 від 13.10.2023 року сторони погодили, що строк кредитування, тобто строк на який надається кредит позичальнику (строк кредитування), становить 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику. Дата повернення кредиту до 07.08.2024 року. Строк дії договору є рівним строку кредитування. У будь-якому випадку діє до 24 години (включно) доби, наступної після дати повного та належного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.
Згідно з п. 4.14 договору про відкриття кредитної лінії № 1286-4233 від 13.10.2023 року орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення цього договору (за весь строк кредитування) складає 150000 грн. та включає в себе суму кредиту та проценти за користування кредитом.
Відповідно до п. 2.3 договору про відкриття кредитної лінії № 1286-4233 від 13.10.2023 року для мінімізації загальних витрат позичальника за кредитом кредитодавець рекомендує позичальнику здійснити повне погашення кредиту не пізніше останнього дня першого базового періоду строку кредитування.
 
Знижена процентна ставка становить 2.5% за кожен день користування кредитом.(пункт 10.1 договору), і оскільки базовий період становить 15 календарних днів, то проценти за користування кредитними коштами в цей період нараховуються в розмірі 2.5%.
Таким чином, строк користування кредитними коштами, наданими позичальнику, становив 300 календарних днів з моменту їх перерахування, із передбаченим пільговим періодом тривалістю 15 днів, протягом якого застосовувалась знижена відсоткова ставка у розмірі 2,5 % на день, а в подальшому 3% на день.
 
Із розрахунку заборгованості за договором № 1286-4233 від 13.10.2023 року вбачається, що заборгованість відповідача перед позивачем станом на 04.04.2025 року становить 163650 грн. і складається з 16500 грн. заборгованості за тілом кредиту, 147150 грн. заборгованості за відсотками.
 
Колегія суддів зазначає про те, що не погоджуючись із зазначеним позивачем розміром заборгованості, відповідач, всупереч вимогам статті 81 ЦПК України, на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості, не надала суду іншого розрахунку заборгованості, належних та допустимих доказів на підтвердження повернення позивачу отриманих в кредит коштів та сплати нарахованих процентів за користування кредитними коштами.
Однак позивач у позовній заяві просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 82500 грн., яка складається з 16500 грн. простроченої заборгованості за кредитом, 66000 грн. простроченої заборгованості за процентами, мотивуючи тим, що до відповідача застосовано програму лояльності про часткове списання заборгованості за кредитним договором, списано 81500.00 грн. нарахованих процентів за користування кредитними коштами.
Колегія суддів погоджується з доводами апелянта про неправомірне нарахування процентів за користування кредитними коштами в розмірі 3% після 24.12.2023 року у зв`язку з внесенням Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-IX від 22 листопада 2023 року, який набрав чинності 24 грудня 2023 року, змін до Закону України «Про споживче кредитування» 
Разом з тим, відповідно до частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» доповнено частиною п`ятою Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-IX від 22 листопада 2023 року, який набрав чинності з 24 грудня 2023 року.
Положення частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» щодо обмеження максимального розміру денної процентної ставки вводяться в дію поетапно.
Пунктом 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Оскільки договір про відкриття кредитної лінії №1286-4233 від 13.10.2023 року укладено до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», однак строк його дії продовжувалася і після набрання ним чинності, то положення цього Закону застосовуються до договору про відкриття кредитної лінії №1286-4233 від 13.10.2023 року. 
Аналіз розрахунку заборгованості свідчить про те, що проценти за користування кредитними коштами нараховані в межах строку дії кредитного договору, однак такі нараховано в період після 24 грудня 2023 року за процентною ставкою, передбаченою пунктом 4.1 договору в розмірі 3%, що суперечить Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг».
З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що сума нарахованих процентів за користування кредитними коштами становить 110107.50 грн., з яких:
з 13.10.2023 року до 16.10.2023 року становить 1125.00 грн.(15000.00 грн. х 2.5% :100=375 грн. в день х на 3 дні); з 16.10.10.2023 року до 27.10.2023 року становить 4950.00 грн. (16500.00 грн. х 2.5% :100=412.5 грн. в день х 12 днів), а всього в період з 13.10.2023 року до 27.10.2023 року становить 6075.00 грн.;
за період з 27.10.2023 року до 24.12.2023 року становить 28215.00 грн. (16500.00 грн. х 3% :100= 495.00 грн. в день х 57 днів);
за період з 24.12.2023 року до 21.04.2024 року становить 49087.50 грн. ( 16500.00 грн. х 2.5% :100=412.5 грн. в день х 119 днів);
за період з 22.04.2024 року до 07.08.2024 року становить 26730.00 грн. ( 16500.00 грн. х 1.5% :100=247.50 грн. в день х 108 днів). 
Як зазначає позивач у позовній заяві, кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ "Укр Кредит Банк», а саме часткове списання заборгованості позичальнику за нарахованими процентами у загальній сумі 81150.00 грн., то за таких обставин колегія суддів вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 28957.50 грн. процентів за користування кредитними коштами.
Оскільки проценти за користування кредитними коштами нараховані позивачем без врахування положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-IX від 22 листопада 2023 року, який набрав чинності з 24 грудня 2023 року, це є підставою для зміни оскаржуваного рішення суду в частині процентів за користування кредитними коштами. 
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, і з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії № 1286-4233 від 13.10.2023 року в розмірі 45457.50 грн., яка складається з 16500.00 грн. простроченої заборгованості за тілом кредиту та 28957.50 грн. процентів за користування кредитними коштами.
А відтак, встановивши, що банк виконав свої зобов`язання за договором про відкриття кредитної лінії № 1286-4233 від 13.10.2023 року, надавши позичальнику кошти в кредит в сумі передбаченій кредитним договором, а відповідач зобов`язання за кредитним договором не виконав, не повернув отримані в кредит кошти та не сплатив проценти за користування кредитними коштами, суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку про те, що заборгованість підлягає стягненню з ОСОБА_3 , однак неправильно визначив суму заборгованості, яка згідно розрахунків апеляційного суду становить 45457.50 грн. та складається з 16500.00 грн. простроченої заборгованості за тілом кредиту та 28957.50 грн. процентів за користування кредитними коштами, у зв`язку з чим оскаржуване рішення суду слід змінити,зменшивши розмір заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача.
Заперечуючи щодо задоволення позовних вимог, щодо розрахунку заборгованості, відповідач, всупереч вимогам ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не надав належних та допустимих доказів на підтвердження виконання ним зобов`язань за кредитним договором в повному обсязі, повернення отриманих в кредит коштів та процентів за користування кредитними коштами. 
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та стягнення з ОСОБА_3 на користь ТОВ Укр Кредит Фінанс» 45457.50 грн. заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії № 1286-4233 від 13.10.2023 року, що складається з 16500.00 грн. простроченої заборгованості за тілом кредиту та 28957.50 грн. процентів за користування кредитними коштами.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позову ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та задовольнив такі в розмірі 45457.50 грн., що становить 55.1% від заявлених позовних вимог, то з  ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» слід стягнути 1334.74 грн. судового збору за подання позову, а з ТОВ «Укр Кредит Фінанс» на користь ОСОБА_1 слід стягнути 1994.85 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). 
Згідно з п. 2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 28 липня 2025 року – задовольнити частково.
Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 28 липня 2025 року в частині розміру заборгованості, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та в частині розміру стягнутого судового збору – змінити.
Позовні вимоги ТОВ «Укр Кредит Фінанс» задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» 45457.50 грн. заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії № 1286-4233 від 13.10.2023 року, що складається з 16500.00 грн. простроченої заборгованості за тілом кредиту та 28957.50 грн. процентів за користування кредитними коштами.
В решті рішення суду залишити без змін.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» 1334.74 грн. судового збору за подання позову.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» на користь ОСОБА_1 1994.85 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення постанови.
Постанова складена 21.01.2026 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета 

Судді: О.М. Ванівський 

Р.П. Цяцяк