Справа № 569/10640/25
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 січня 2026 року          м. Рівне
Рівненський міський суд Рівненської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
законного представника потерпілого ОСОБА_5 ,
представника законного представника потерпілого – адвоката ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника обвинуваченого – адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань кримінальне провадження, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12025181010000566 від 27.02.2025, про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Плужне, Ізяславського району Хмельницької області, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, працюючого неофіційно, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, 
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України,
В С Т А Н О В И В:
Обвинувачений ОСОБА_7 , 27 лютого 2025 року, приблизно о 18 годині 30 хвилин, у темну пору доби, перебуваючи в середній степені алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем Opel Movano, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який перебував в технічно справному стані, рухаючись по вул. Дубенська, у м. Рівне, зі сторони вул. Я. Гашека в напрямку с. Вересневе, Рівненського району Рівненської області, в порушення вимог підпункту б) пункту 2.3, підпункту а) пункту 2.9 та п. 12.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - Правила дорожнього руху), зі швидкістю не менше 69 км/год., що перевищує максимально допустиму швидкість руху на даній ділянці дороги, проявив неуважність до дорожньої обстановки, при виникненні небезпеки для руху, яку він об`єктивно спроможний був виявити, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу та допустив зіткнення зі скутером чорного кольору марки Honda Dio, без номерного знаку, під керуванням малолітнього ОСОБА_9 , який здійснив виїзд з другорядної дороги провулку Січових Стрільців на головну дорогу вулиці Дубенська в м. Рівне, зліва направо по ходу руху автомобіля.
У результаті дорожньо-транспортної пригоди малолітній водій скутера ОСОБА_9 , отримав тілесні ушкодження у вигляді: черепно-мозкової травми у вигляді забою головного мозку важкого ступеня з формуванням травматичного паренхіматозного крововиливу лівої гемісфери головного мозку з наявністю перелому кісток склепіння та основи черепа, лицевого скелету (лінійного перелому лобної кістки зліва з поширенням на лобний синус та на комірки решітки зліва, перелому нижньої стінки лівої очниці та передньої стінки лівої гайморової пазухи з залученням виличної кістки, перелому виличної дуги зліва) поєднаної із зовнішніми ушкодженнями – забійною раною волосистої частини голови з переходом на лоб, забоями-осадненням обличчя; забою грудної клітки: перелом 1-го ребра справа; закритого перелому середньої третини правої великогомілкової кістки зі зміщенням; забоїв-осаднення тулуба, осаднення на обох колінах, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя.
Транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.
Порушення ОСОБА_7 , вимог пункту 12.3 Правил дорожнього руху, який передбачає, що у разі виникнення небезпеки для руху, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу з технічної точки зору перебувають у прямому безпосередньому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди і суспільно небезпечними наслідками, що настали.
ОСОБА_7 інкримінується порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що заподіяли потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 вину в інкримінованому йому злочині, передбаченому ч. 2 ст. 286-1 КК України, визнав повністю та не оспорюючи фактичних обставин, місця та часу події, про які зазначено в обвинувальному акті, показав, що дійсно, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем Opel Movano допустив зіткнення зі скутером чорного кольору марки під керуванням малолітнього ОСОБА_9 , внаслідок чого потерпілий отримав тілесні ушкодження. У вчиненому щиро розкаявся, просив вибачення у законного представника потерпілого. Просив суд суворо його не карати.
Допитана безпосередньо в судовому засіданні законний представник потерпілого ОСОБА_5 показала, що ОСОБА_9 є її сином. 27 лютого 2025 року до неї подзвонив однокласник сина та повідомив про ДТП. Вона прибігла на місце дорожньо-транспортної пригоди, син лежав без свідомості, приїхала швидка допомога і вони поїхали в лікарню. Стан важкий. На сьогодні син вимовляє окремі слова, робить кроки, однак самостійно ходити не може. Син проходить дороговартісну реабілітацію, спостерігається позитивна динаміка та можливе повне відновлення. Повідомила, що обвинувачений частково відшкодовує кошти на лікування сина, на сьогоднішній день відшкодовано 593 000 гривень. Просить призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі.
Суд, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, з`ясувавши правильність розуміння учасниками судового провадження зміст обставин, викладених в обвинувальному акті, які ніким не оспорюються, не маючи сумніву у добровільності їх позицій, а також роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що ОСОБА_7 своїми необережними протиправними діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що заподіяли потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 286-1 КК України.
Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення кримінального правопорушення, тяжкості наслідків, що настали.
У відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до вимог ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжкого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, у відповідності до ст.66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне часткове відшкодування шкоди, оскільки такі обставини підтверджені в ході розгляду кримінального провадження.
Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , відсутні.
Обвинувачений ОСОБА_7 повністю беззаперечно визнав свою винуватість, вперше притягається до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, де позитивно характеризується, одружений, дружина інвалід 3 групи, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, на обліках в лікарів нарколога чи психіатра не перебуває, частково відшкодував у добровільному порядку витрати на лікування.
Крім того, суд звертає увагу на позицію потерпілої сторони, яка просить суворо не карати.
Між тим, така позиція потерпілої сторони не є обов`язковою для суду, натомість ураховується в сукупності з обставинами, передбаченими ст. 65 КК України, і не має над ними юридичної переваги.
Визначаючи вид та розмір покарання, суд також, виходить з того, що каральна функція, тобто акт покарання від імені держави, як засіб запобігання нових правопорушень, що є уособленням негативної реакції держави на скоєне правопорушення, не є домінуючою, а обраний захід примусу має найбільше сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства.
Отже, покарання має бути співмірним злочину, що передбачає врахування способу й об`єкту посягання, тяжкості його наслідків і потенційної суспільної небезпеки особи. Така домірність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності.
При призначенні покарання обвинуваченому, суд застосовує судову дискрецію (судовий розсуд), тобто поняття яке у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольовою владною діяльністю суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Також, визначаючи обвинуваченому вид і розмір покарання, суд виходить з того, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного обвинуваченого такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. Крім того, суд враховує те, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.
Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Системний аналіз та юридичний зміст положень ч. 2 ст. 61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа.
При розгляді даного кримінального провадження суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством, як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. В свою чергу, справедливість це одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.
Відтак, суд виходить з того, що положення Кримінального кодексу України наділяють його правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.
На думку суду, вищенаведені та встановлені судом дані свідчать про наявність обґрунтованих підстав для застосування до ОСОБА_7 положень ст. 69 КК України при призначенні йому основного покарання.
За змістом ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429, 437-439, 442, 442-1 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.
На підставі викладеного, враховуючи пом`якшуючі обставини, які, на думку суду, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, відсутність обтяжуючих обставин, дані про особу обвинуваченого, позицію потерпілої сторони, яка просила суворо не карати обвинуваченого, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, з огляду на положення ч. 2 ст. 50 КК України, обираючи строк основного покарання, передбачений санкцією закону, за якими визнав ОСОБА_7 винуватим, приходить до висновку про можливість та необхідність призначення йому основного покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини цього Кодексу.
Конституційний Суд України у своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».
Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення заподіяної шкоди.
Окрім того, суд призначає обвинуваченому ОСОБА_7 і додаткове покарання у виді позбавленням права керувати транспортними засобами на мінімальний строк.
За наявності підстав для застосування положень ст. 69 КК України, суд не вбачає за доцільне і можливе перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції частини статті.
На глибоке переконання суду, призначене покарання, яке необхідно відбувати реально, є виваженим, справедливим, необхідним і достатнім для виправлення й попередження вчинення як обвинуваченим, так і іншими особами, нових кримінальних правопорушень.
Строк відбуття покарання обвинуваченому необхідно рахувати з дня приведення вироку до виконання.
Із матеріалів справи вбачається, що 27 лютого 2025 року ОСОБА_7 затримано та в подальшому застосовано щодо нього запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, який в подальшому був змінений на домашній арешт в нічну пору доби. Таким чином, відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК України, у строк покарання засудженого зараховується строк попереднього ув`язнення із 27 лютого 2025 року по 01 березня 2025 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
На підставі ч. 7 ст. 72 КК України у строк відбуття покарання ОСОБА_7 зарахувати строк його тримання під цілодобовим домашнім арештом з 01 березня 2025 року по 28 квітня 2025 року з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.
Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу ОСОБА_7 необхідно залишити попередній – домашній арешт, з метою запобігання ризику, передбаченому ст.177 КПК України, а саме переховування обвинуваченого від суду.
Законний представник потерпілого – ОСОБА_5 , яка діє в інтересах потерпілого – ОСОБА_9 звернулась з позовом до обвинуваченого ОСОБА_7 про стягнення 5 112 000 грн. матеріальної шкоди та 500 000 моральної шкоди.
Обвинувачений ОСОБА_7 цивільний позов визнав повністю, повідомив, що на сьогоднішній день відшкодував 593 000 гривень.
Вирішуючи цивільні позови суд виходить з наступного.
Частиною 1 ст. 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Згідно з ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Статті 1166, 1167 ЦК України регламентують підстави відповідальності за завдану майнову шкоду та моральну шкоду.
Таким чином, оскільки в судовому засіданні доведено те, що потерпілому завдано матеріальної шкоди діями обвинуваченого ОСОБА_7 , останній збитки відшкодував частково, враховуючи встановлені в судовому засіданні факти вчинення кримінального правопорушення, а також повне визнання позову самим обвинуваченим, цивільний позов про стягнення матеріальної шкоди, з урахуванням підлягає до задоволення в повному обсязі.
Поряд з цим, в ході судового розгляду встановлено, що обвинуваченим частково відшкодовано завдану внаслідок злочину матеріальну шкоду у розмірі 593 000 грн. 00 коп.
Оскільки матеріальна шкода відшкодована частково, тому суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_7 на користь законного представника потерпілого – ОСОБА_5 , яка діє в інтересах потерпілого – ОСОБА_9 матеріальну шкоду у розмірі 4 519 000 грн. 00 коп.
Вирішуючи розмір відшкодування моральної шкоди потерпілому, суд, з урахуванням принципів розумності та справедливості, враховуючи моральні та душевні страждання останнього від вчиненого кримінального правопорушення, з огляду на те, що обвинувачений визнав повністю розмір цивільного позову, а також, враховуючи конкретні обставини, приходить до висновку, що цивільний позов в частині стягнення моральної шкоди підлягає до повного задоволення.
Що стосується витрат на правову допомогу, то і в цій частині суд вважає їх обґрунтованими та підставними, враховуючи положення ст.ст. 118, 124 КПК України, суд стягує такі витрати на правову допомогу з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь законного представника потерпілого – ОСОБА_5 , яка діє в інтересах потерпілого – ОСОБА_9 .
Питання про речові докази суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України, а арешт майна відповідно до ст. 174 КПК України.
Процесуальні витрати за проведення експертизи під час досудового розслідування підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави у відповідності до ч. 2 ст. 124 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 118, 124, 128-129, 366-368, 371, 374, 376 Кримінального процесуального кодексу України, суд,
У Х В А Л И В:
ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати з дня приведення вироку до виконання.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, у строк покарання засудженого ОСОБА_7 зарахувати строк попереднього ув`язнення із 27 лютого 2025 року по 01 березня 2025 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
На підставі ч. 7 ст. 72 КК України у строк відбуття покарання  ОСОБА_7 зарахувати строк його тримання під цілодобовим домашнім арештом з 01 березня 2025 року по 28 квітня 2025 року з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.
До набрання вироком законної сили, але не довше ніж до 26 березня 2026 року продовжити відносно  ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло за адресою:  АДРЕСА_1 , з 23:00 години до 06:00 години.
Цивільний позов законного представника потерпілого – ОСОБА_5 , яка діє в інтересах потерпілого – ОСОБА_9 до обвинуваченого ОСОБА_7 про стягнення 5 112 000 грн. матеріальної шкоди та 500 000 моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 , яка діє в інтересах потерпілого – ОСОБА_9 матеріальну шкоду в сумі 4 519 000 (чотири мільйони п`ятсот дев`ятнадцять) грн. 00 коп. та моральну шкоду в сумі 500 000 (п`ятсот тисяч) гривень.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 , яка діє в інтересах потерпілого – ОСОБА_9 процесуальні витрати (витрати на правову допомогу) в сумі 20 000 (двадцять тисяч) гривень.
Арешт, який накладений ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 05.03.2025 на майно, скасувати.
Речові докази у справі, а саме: 
- автомобіль марки Opel Movano, реєстраційний номер НОМЕР_1 – вважати повернутим за належністю;
- скутер «Хонда Діо», чорного кольору, без номерного знаку, який поміщено на територію майданчику тимчасового утримання автомобілів, що розташований за адресою: вул. Дворецька, м. Рівне – повернути  ОСОБА_5 .
Стягнути з  ОСОБА_7 на користь держави витрати за проведення експертиз в сумі 31 167 (тридцять одна тисяча сто шістдесят сім) грн. 30 коп.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок суду може бути оскаржений учасниками судового провадження до Рівненського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Рівненський міський суд Рівненської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя Рівненського міського суду      ОСОБА_1