ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 листопада 2025 року
м. Київ
справа № 354/917/23
провадження № 61-9402св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідачка), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,              
учасники справи:
позивач - перший заступник керівника Івано-Франківської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України, Івано-Франківської обласної державної адміністрації,
відповідачі:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
треті особи: Карпатський національний природний парк, Поляницька сільська рада Надвірнянського району Івано-Франківської області,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 24 лютого 2025 року у складі судді Ваврійчук Т. Л. та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 23 червня 2025року у складі колегії суддів: Пнівчук О. В., Бойчука І. В., Девляшевського В. А., 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст вимог і підстав позовної заяви
1.           У червні 2023 року перший заступник керівника Івано-Франківської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України (далі - Міндовкілля), Івано-Франківської обласної державної адміністрації (далі - Івано-Франківська ОДА), звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельних ділянок: кадастровий номер 2622093000:22:001:0036, площею 0,1143 га, кадастровий номер 2622093000:22:001:0037, площею 0,04 га, кадастровий номер 2622093000:22:001:0038, площею 0,04 га, кадастровий номер 2622093000:22:001:0039, площею 0,04 га, кадастровий номер 2622093000:22:001:0040, площею 0,1142 га, кадастровий номером 2622093000:22:001:0041, площею 0,04 га, кадастровий номер 2622093000:22:001:0042, площею 0,04 га, кадастровий номер 2622093000:22:001:0043, площею 0,1142 га, кадастровий номер 2622093000:22:001:0044, площею 0,04 га, укладених 19 лютого 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчених приватним нотаріусом Коломийського нотаріального округу Маркеловою І. М. за реєстром №№ 125, 127, 129, 131, 133, 135, 137, 139, 141, усунення перешкод у здійсненні Івано-Франківською ОДА права користування та розпорядження земельними ділянками, що розташовані на       АДРЕСА_1 шляхом їхнього повернення на користь держави в особі Івано-Франківської ОДА та постійного землекористувача Карпатського НПП із незаконного володіння ОСОБА_2 .
2.           В обґрунтування заявлених позовних вимог прокурор зазначив, що під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 420200912000000023 від 04 грудня 2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 367, частиною другою статті 364 КК України встановлено факт накладення на територію Яблуницького ПОНД (квартал НОМЕР_1) Карпатського НПП переданої ОСОБА_1 у приватну власність земельної ділянки кадастровий номер 2622093000:22:001:0024, площею 0,5827 га, з якої внаслідок поділу утворилися 9 земельних ділянок.
3.           Право приватної власності ОСОБА_1 на земельну ділянку, площею           0,5827 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 посвідчується Державним актом від 19 грудня 2004 року серії ІФ № 183384, виданим на підставі рішення Яблуницької сільської ради від 10 лютого 2002 року № 58.
4.           Досудовим розслідуванням встановлено, що рішення про передачу                ОСОБА_1 цієї земельної ділянки в установленому порядку не приймалося, оскільки у рішенні Яблуницької сільської ради від 10 лютого 2002 року № 58 та додатках до нього прізвище відповідачки відсутнє.
5.           25 квітня 2018 року ОСОБА_1 здійснила державну реєстрацію речового права на цю земельну ділянку, після чого виготовила технічну документацію із землеустрою щодо поділу ділянки на дев`ять,  із яких: шість ділянок площею 0,0400 га, дві ділянки - 0,1142 га та одна ділянка площею 0,1143 га. 16 січня               2019 року ОСОБА_1 здійснила державну реєстрацію права власності на новоутворені земельні ділянки: кадастровий номер 2622093000:22:001:0036, площею 0,1143 га, 2622093000:22:001:0037, площею 0,0400 га, 2622093000:22:001:0038, площею 0,0400 га, 2622093000:22:001:0039, площею 0,0400 га, 2622093000:22:001:0040, площею 0,1142 га, 2622093000:22:001:0041, площею 0,0400 га, 2622093000:22:001:0042, площею 0,0400 га, 2622093000:22:001:0043, площею 0,1142 га, 2622093000:22:001:0044, площею 0,0400 га. 19 лютого 2021 року відповідачка на підставі договорів купівлі-продажу земельних ділянок, посвідчених приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Маркеловою І. М., відчужила ці дев`ять земельних ділянок ОСОБА_2 , за якою вони зареєстровані на праві власності.
6.           З висновку проведеної у кримінальному провадженні земельно-технічної експертизи від 29 грудня 2021 року № 1605/2585-2601/21-28 встановлено, що фактичне місце розташування усіх дев`яти земельних ділянок накладається у повному обсязі всією своєю площею на земельну ділянку, що відповідно до державного акта на право постійного користування землею від 29 грудня                 2001 року серії І-ІФ №002770 перебуває у постійному користуванні Карпатського НПП, а саме Яблуницького лісництва, квартал НОМЕР_1.
7.           На підставі рішення Яремчанської міської ради Івано-Франківської області від 27 грудня 2001 року № 189-3/2001 Карпатському НПП 29 грудня 2001 року виданий державний акт серії І-ІФ № 002770 на право постійного користування земельною ділянкою, площею 4133,32 га, в межах згідно з планом на території Яблуницької сільської ради для природно-заповідного використання землі.
8.           Передача земельної ділянки, площею 0,5827 га, у власність ОСОБА_1 проведена без її попереднього вилучення у постійного землекористувача та зі зміною цільового призначення, що є порушенням вимог статей 84, 141, 149, 150 ЗК України. Крім цього, земельні ділянки, що перебувають у постійному користуванні Карпатського НПП відносяться до земель державної форми власності, а тому Яблуницька сільська рада не була наділена відповідними повноваженнями щодо розпорядження зазначеною категорією земель. Розташування земельної ділянки із кадастровим номером 2622093000:22:001:0024, яку набула у власність ОСОБА_1 , та яка була розділена на дев`ять ділянок, відчужених ОСОБА_2 , у межах Карпатського НПП згідно з чинним законодавством свідчить про їхнє віднесення до земель природно-заповідного фонду, що унеможливлює перебування цих ділянок у приватній власності із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, оскільки їхній правовий режим визначається фактом їх розташування у межах об`єкта природно-заповідного призначення, який має спеціальний статус та охороняється законом.
9.           Повернення зазначених ділянок у державну власність переслідує легітимну мету та спрямоване на захист суспільних інтересів, які полягають у збереженні унікального об`єкта екосистеми, захисту довкілля і реалізації екологічних прав громадян, а також контролю за використанням і розпорядженням майном відповідно до загальних інтересів.
Стислий виклад змісту судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
10.        Рішенням Яремчанського міського суду Івано-Франківської області                     від 24 лютого 2025 року позов прокурора задоволено.
Скасовано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19 лютого 2021 року про реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельні ділянки: 
-       площею 0,1143 га, кадастровий номер 2611093000:22:001:0036, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, номер запису про право власності: 40645792; 
-       площею 0,04 га, кадастровий номер 2611093000:22:001:0037, номер запису про право власності: 40646041; площею 0,04 га, кадастровий номер 2611093000:22:001:0038, номер запису про право власності: 40646235;
-        площею 0,04 га, кадастровий номер 2611093000:22:001:0039, номер запису про право власності: 40646410; 
-       площею 0,1142 га, кадастровий номер 2611093000:22:001:0040, номер запису про право власності: 40646536; 
-       площею 0,04 га, кадастровий номер 2611093000:22:001:0041, номер запису про право власності: 40646666; 
-       площею 0,04 га, кадастровий номер 2611093000:22:001:0042, номер запису про право власності: 40646782; 
-       площею 0,1142 га, кадастровий номер 2611093000:22:001:0043, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, номер запису про право власності: 40646855; 
-       площею 0,04 га, кадастровий номер 2611093000:22:001:0044, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, номер запису про право власності: 40646924.
11.        Усунуто перешкоди у здійсненні Івано-Франківською обласною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельними ділянками: кадастровий номер 2611093000:22:001:0036, площею 0,1143 га; кадастровий номер 2611093000:22:001:0037, площею 0,04 га; кадастровий номер 2611093000:22:001:0038, площею 0,04 га; кадастровий номер 2611093000:22:001:0039, площею 0,04 га; кадастровий номер 2611093000:22:001:0040, площею 0,1142 га; кадастровий номер 2611093000:22:001:0041, площею 0,04 га; кадастровий номер 2611093000:22:001:0042, площею 0,04 га; кадастровий номер 2611093000:22:001:0043, площею 0,1142 га; кадастровий номер 2611093000:22:001:0044, площею 0,04 га, що розташовані на АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання ОСОБА_2 повернути земельні ділянки на користь держави в особі Івано-Франківської обласної державної адміністрації та Карпатського національного природного парку.
Вирішено питання розподілу судових витрат. 
12.        Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що матеріалами справи доведено факт незаконності набуття ОСОБА_1 у приватну власність земельної ділянки площею 0,5827 га, для ведення особистого селянського господарства           у с. Яблуниця за відсутності належної для цього правової підстави, у зв`язку із чим право власності держави на цю ділянку не припинилось, що в свою чергу вказує на відсутність у відповідачки належних повноважень щодо розпорядження спірною ділянкою шляхом її реалізації на підставі договорів купівлі-продажу на користь кінцевої набувачки, таким чином обґрунтованими є позовні вимоги прокурора про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельними ділянками, що утворилися внаслідок поділу первісної земельної ділянки, що розташовані на території Карпатського НПП у кварталі № НОМЕР_2 , виділ № НОМЕР_1 Яблуницького лісництва, шляхом зобов`язання кінцевого набувача ОСОБА_2 повернути їх на користь держави в особі Івано-Франківської ОДА та Карпатського НПП, оскільки формування таких ділянок на території Карпатського НПП проведено з порушенням положень статей 51-54 Закону України «Про природно-заповідний фонд».
13.        Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 23 червня                      2025 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.
14.        Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що оскільки на момент передачі ОСОБА_1 у приватну власність спірна земельна ділянка належала до земель державної власності, наданих у постійне користування, Яблуницька сільська рада не була наділена відповідними повноваженнями щодо зміни її цільового призначення та передачі у приватну власність без вилучення в установленому порядку у постійного землекористувача і такого рішення орган місцевого самоврядування не приймав, так як прізвище відповідачки відсутнє у переліку осіб, яким надано чи передано у приватну власність земельної ділянки відповідної площі на території с. Яблуниця на підставі рішення Яблуницької сільської ради від 10 грудня 2002 року № 58.
15.        Відсутність належної правової підстави для набуття зазначеної земельної ділянки у приватну власність первісної набувачки свідчить про те, що право власності держави на вказану ділянку не припинилося і до ОСОБА_1 в установленому порядку не перейшло, а отже, остання не була наділена належними повноваженнями щодо подальшого поділу цієї ділянки та відчуження новоутворених дев`яти земельних ділянок на користь ОСОБА_2 шляхом укладення договорів купівлі-продажу.
16.        Також суд апеляційної інстанції зазначив, що належним та ефективним способом захисту права власності на землі природно-заповідного фонду є негаторний позов про повернення земельних ділянок, який може бути пред`явлений упродовж усього часу порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки і на таку вимогу не поширюється позовна давність. 
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Стислий виклад доводів і вимог касаційної скарги та відзиву на касаційну скаргу
17.        У липні 2025 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3  звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанції та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
18.        Підставами касаційного оскарження вказаних судових рішень зазначає неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, посилаючись на те, що суди застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 03 липня 2024 року у справі                                             № 522/19476/16ц, від 29 червня 2022 року у справі № 522/7113/19, 15 грудня               2021 року у справі № 522/3885/19, від 14 вересня 2021 року у справі                                       № 359/5719/17,  від 06 липня 2022 року у справі № 914/1979/18, від 21 червня   2018 року у справі № 703/5364/15ц, від 10 грудня 2021 року у справі № 924/454/20, від 20 вересня 2018 року у справі № 924/1237/17 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України), а також не дослідив зібрані у справі докази та не надав їм належної правової оцінки (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
19.        У касаційній скарзі заявник посилається на те, що прокурором обрано неналежний та неефективний спосіб захисту. У цьому випадку належним способом захисту виступає саме віндикаційна вимога витребування земельних ділянок. Поєднання таких способів захисту як усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельними ділянками шляхом їх повернення є неможливим в силу прямих норм законодавства. Застосування негаторного способу захисту є неможливим в силу того, що відповідно до статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, з вимогою про витребування майна з чужого незаконного володіння за правилами як статті 387, так і статті 388 ЦК України, може звертатися лише особа, яка є власником майна, чи належним його володільцем.
20.        Крім того, прокурор пропустив строк позовної давності, а при поданні позовної заяви не заявляв клопотання про поновлення строку позовної давності. 
21.        Вважає, що позивач не довів існування у цьому спорі порушення інтересів держави, а також своєї правомочності щодо доцільності захисту таких інтересів, зважаючи й на той факт, що строк позовної давності пропущено, більше того, саме на прокурора покладається тягар доказування обставин у справі. Зокрема, ним наведено перелік норм законодавства, у яких вказується на те, що якщо у передбачених законом випадках у разі порушення або загрози порушення інтересів держави з позовом до суду звертається прокурор від імені органу, уповноваженого державою здійснювати захист цих інтересів у спірних правовідносинах, то за загальним правилом позовну давність необхідно обчислювати з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися орган, уповноважений державою здійснювати такий захист. Судами не враховано той факт, що прокурору стало відомо про так звані порушення ще у 2019 році, коли 16 січня 2019 року ОСОБА_1 здійснила державну реєстрацію права власності на новоутворені земельні ділянки.
22.        У поданому відзиві на касаційну скаргу Івано-Франківська ОДА посилається на те, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 червня 2023 року у справі № 554/10517/16ц дійшла висновку, що зайняття земельної ділянки природно-заповідного фонду з порушенням ЗК України та Закону № 2456-XII потрібно розглядати як порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, що не пов`язане з позбавленням власника володіння відповідною земельною ділянкою, навіть якщо інша особа зареєструвала її право приватної власності на цю ділянку (такий підхід не суперечить висновку Великої Палати Верховного Суду, сформульованому щодо земельних ділянок водного фонду у постановах від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-ц (провадження № 14-95цс18); від 28 листопада 2018 року у справі                                               № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452цс18, пункт 70); від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18, пункт 80); від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19, пункт 96);                 від 7 квітня 2020 року у справі № 372/1684/14-ц (провадження № 14-740цс19, пункт 45), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження                 № 14-2цс21, пункти 51-52)).
23.        За таких умов, ефективним способом судового захисту щодо повернення земельної ділянки природно-заповідного фонду власнику є негаторний, а не віндикаційний позов.
24.        Враховуючи практику Верховного Суду обласною прокуратурою обрано належний спосіб захисту про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками, які належать до земель природно-заповідного фонду шляхом повернення їх у власність держави в особі постійного землекористувача та скасування їх державної реєстрації.

РУХ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ
25.        Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Луспеника Д. Д. від 08 серпня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі.
26.        Рішенням Вищої ради правосуддя від 06 листопада 2025 року суддю             Гулька Б. І. звільнено у відставку з посади судді Верховного Суду у зв`язку з поданням ним заяви про відставку.
27.        Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 листопада 2025 року справу передано судді Ступак О. В.
ВСТАНОВЛЕНІ СУДАМИ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
28.        Карпатський НПП  створений постановою Ради Міністрів УРСР                                 від 03 червня 1980 року № 376, пунктом 2 якої затверджено межі парку згідно з додатком до постанови. Згідно з актом від 19 жовтня 1981 року (додаток № 2 до цієї постанови)  у межах Карпатського НПП за земельним балансом Яремчанської міської ради Івано-Франківської області знаходяться площі, зокрема с. Яблуниця і Вороненка - 1544 га, також, землі враховані постановою Ради Міністрів УРСР            № 376, які знаходяться за межами Карпатського НПП - землі м. Яремче - 46 га та землі с. Яблуниця - 108 га.     
29.        Відповідно до рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської обласної ради від 17 вересня 1985 року № 254 «Про впорядкування території Карпатського державного природного національного парку» відповідно до затверджених постановою Ради Міністрів УРСР від 03 червня 1980 року № 376 та, враховуючи матеріали лісовпорядкування 1981 року, включено в територію парку землі площею 3385 га згідно з додатком, зокрема землі населених пунктів Яремчанської міськради площею 343 га, у тому числі с. Яблуниця і Вороненка -  86 га, смт Ворохта - 27 га.
30.        У 2001 році ДП «Карпатигеодезкартографія» проведено комплекс геодезичних робіт з інвентаризації земельних ділянок Карпатського НПП з метою виготовлення державних актів на право постійного користування землею.
31.        Висновками відділу архітектури та містобудування Яремчанського міськвиконкому від 28 вересня 2001 року № 5/01-20, Яремчанського міського відділу земельних ресурсів від 28 вересня 2001 року № 103 за результатами розгляду матеріалів інвентаризації земельних ділянок Карпатського НПП, виконаних ДП «Карпатигеодезкартографія» погоджено надання у постійне користування КНПП земельних ділянок площею 31381,11 га, у тому числі по Яблуницькій сільській раді, площею 4133,32 га.
32.        Рішенням Яблуницької сільської ради від 11 вересня 2001 року № 70 вирішено затвердити матеріали інвентаризації земель Карпатського НПП, площею 4133,32 та видати державний акт на право постійного користування.
33.        Висновком Державної землевпорядної експертизи обласного управління земельних ресурсів Держкомзему України від 27 грудня 2001 року № 1048 погоджено Технічний звіт по інвентаризації земельних ділянок з метою виготовлення державного акта на право постійного користування Карпатському НПП на території Ворохтянської селищної ради, Микуличинської, Поляницької, Татарівської, Яблуницької сільських рад, Яремчанської міської ради.
34.        Відповідно до акта встановлення та узгодження зовнішніх меж землекористування Карпатського НПП від 26 жовтня 2001 року, складеного на виконання рішення Яблуницької сільської ради, межі земельної ділянки Карпатського НПП, яка знаходиться у с. Яблуниця Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, в натурі проходять по краю лісу КНПП з населеним пунктом с. Яблуниця.
35.        Рішенням Яремчанської міської ради Івано-Франківської області                              від 27 грудня 2001 року № 189-3/2001 «Про затвердження матеріалів інвентаризації Карпатського НПП» затверджено матеріали інвентаризації земельних ділянок Карпатського НПП загальною площею 31381,11 га, у тому числі у с. Яблуниця, площею 4133,32 га.
36.        На підставі вказаного рішення Карпатському НПП 29грудня 2001 року виданий державний акт серії І-ІФ № 002770 на право постійного користування земельною ділянкою, площею 4133,32 га в межах згідно з планом на території Яблуницької сільської ради для природно-заповідного використання. Зазначений акт зареєстровано у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 000019.
37.        У 2002 році ДП «Карпатигеодезкартографія» на основі геодезичних даних проведеної інвентаризації земель Карпатського НПП складений Геодезичний журнал окружної межі Карпатського НПП, куди внесені межі парку (кути поворотів).
38.        19 грудня 2002 року ОСОБА_1 виданий державний акт на право приватної власності на землю серії ІФ № 183384 на земельну ділянку, площею 0,5827 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території с. Яблуниця Яблуницької сільської ради Яремчанської міської ради. У державному акті зазначено, що він виданий на підставі рішення Яблуницької сільської ради від 10 грудня 2002 року № 58 та зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за                            № 000443.
39.        У 2018 року ФОП ОСОБА_5 на замовлення ОСОБА_1 на підставі договору від 23 квітня 2018 року № 1567 виготовлено Технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) щодо ділянки, площею 0,5827 га, що розташована у с. Яблуниця. Вказаній земельній ділянці присвоєно кадастровий номер 2611093000:22:001:0024.
40.        07 грудня 2018 року приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Маркеловою І. М. посвідчено заяву ОСОБА_1 , за реєстром № 2177 про поділ належної їй земельної ділянки із кадастровим номером 2611093000:22:001:0024 на дев`ять окремих ділянок, з яких шість ділянок площами 0,04 га, одна ділянка - 0,1143 га та одна ділянка - 0,1142 га.
41.        Надалі ФОП ОСОБА_5 на підставі заяви ОСОБА_1 від 27 грудня 2018 року виготовлено Технічну документацію із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок. Земельним ділянкам присвоєно кадастрові номери: 2611093000:22:001:0036, 2611093000:22:001:0037, 2611093000:22:001:0038, 2611093000:22:001:0039, 2611093000:22:001:0040, 2611093000:22:001:0041, 2611093000:22:001:0042, 2611093000:22:001:0043, 2611093000:22:001:0044.
42.        19 лютого 2021 року ОСОБА_1 на підставі договорів купівлі-продажу земельних ділянок, посвідчених приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Маркеловою І. М., зареєстрованих у реєстрі за №№ 125, 127, 129, 131, 133, 135, 137, 139, 141 відчужила належні їй на підставі державного акта від 19 грудня 2002 року серії ІФ №183384 земельні ділянки із кадастровими номерами: 2611093000:22:001:0036 площею 0,1143 га, 2611093000:22:001:0037 площею 0,0400 га, 2611093000:22:001:0038 площею 0,0400 га, 2611093000:22:001:0039 площею 0,0400 га, 2611093000:22:001:0040 площею 0,1142 га, 2611093000:22:001:0041 площею 0,0400 га, 2611093000:22:001:0042 площею 0,0400 га, 2611093000:22:001:0043 площею 0,1142 га, 2611093000:22:001:0044 площею 0,0400 га на користь ОСОБА_2 .
43.        Спірні  земельні ділянки зареєстровані за ОСОБА_2 на праві приватної власності 19 лютого 2021 року, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності                 від 19 лютого 2021 року №№ 245208744, 245211818, 245212932, 245213912, 245214822, 245215565, 245216143, 245216648 та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна від 07 червня 2023 року                  №№ 334850848, 334851023, 334851118, 334851249 336229533, 3348513390, 334851475, 334851567, 336229623.
44.        Із витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні від 04 грудня 2020 року № 42020091200000023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 364 КК України, відповідно до інформації ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 31 липня 2020 року № 10-9-0.41-4360/0/2-20 встановлено факт накладення на територію Яблунецького ПОНДВ (квартал НОМЕР_1) Карпатського НПП належної ОСОБА_1 земельної ділянки, площею 0,5827 га, кадастровий номер 2622093000:22:001:0024, у с. Яблуниця Яремчанської міської ради, з якої шляхом поділу утворилися 9 земельних ділянок та факт накладення на територію Яблунецького ПОНДВ (квартал 3, виділ 45,46) Карпатського НПП належної ОСОБА_6 земельної ділянки, площею 0,2500 га, кадастровий номер 2622093000:22:001:0023, з якої шляхом поділу утворилися 3 земельні ділянки.
45.        Відповідно до архівної копії рішення Виконавчого комітету Яблуницької сільської ради Яремчанської міської ради Івано-Франківської області                                 від 10 грудня 2002 року № 58 «Про вилучення, надання та передачу земельних ділянок у приватну власність, затвердження матеріалів інвентаризації земельної ділянки, дозвіл на перенесення дороги», пунктами 1-3 рішення сільська рада вирішила вилучити земельні ділянки у громадян згідно зі статтями 140, 141 ЗК України (додаток № 1), надати громадянам земельні ділянки відповідно до статтей 40, 119 ЗК України (додаток № 2), передати у приватну власність земельні ділянки громадянам відповідно до статей 79, 80, 81, 116, 118, 121 ЗК України (додаток № 3).
46.        Зі змісту додатків №№ 1,  2,  3 до рішення Виконавчого комітету Яблуницької сільської ради Яремчанської міської ради Івано-Франківської області                                  від 10 грудня 2002 року № 58 прізвище ОСОБА_1 відсутнє у переліку осіб, яким цим рішенням сільської ради передано у приватну власність земельні ділянки відповідної площі на території с. Яблуниця.
47.        Висновком експерта Івано-Франківського відділення Київського НДІСЕ Клебана Н. М. від 29 грудня 2021 року № 1605/2585-2601/21-28 за результатами проведеної у кримінальному провадженні від 30 березня 2021 року                                              № 420210900000000345 судової земельно-технічної експертизи встановлено, що встановити чи відповідає фактична конфігурація, проміри та площа земельних ділянок з кадастровими номерами: 2611093000:22:001:0024, 2611093000:22:001:0036, 2611093000:22:001:0037, 2611093000:22:001:0038, 2611093000:22:001:0039, 2611093000:22:001:0040, 2611093000:22:001:0041, 2611093000:22:001:0042, 2611093000:22:001:0043, 2611093000:22:001:0044 конфігурації, промірам та площі, вказаним у Технічній документації та правовстановлюючих документах на дані ділянки не видається за можливе.
48.        Проте встановлено, що фактичне місце розташування усіх зазначених ділянок відповідає місцю розташування, вказаному у Технічній документації, поземельних книгах та правовстановлюючих документах на ці ділянки та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Також встановлено, що ці ділянки накладаються в повному обсязі і всією своєю площею на земельну ділянку, яка перебуває у постійному користуванні Карпатського НПП. У дослідницькій частині висновку зазначено, що спірні ділянки в натурі (на місцевості) зарослі чагарниками та деревами, за периметром не обгороджені, чіткі межі відсутні, межові знаки не виявлено. Також встановлена ринкова вартість земельних ділянок станом на грудень 2018 року - січень 2019 року та станом на час проведення експертизи вартість цих ділянок.
49.        Крім цього, факт віднесення земельної ділянки, площею 0,5827 га, переданої у власність ОСОБА_1 та після поділу відчуженої на користь ОСОБА_2 до земель природно-заповідного фонду та її накладення на земельні ділянки, що перебувають у постійному користуванні Карпатського НПП та знаходяться на території Яблуницького лісництва підтверджується долученими до матеріалів справи витягом з Геодезичного журналу окружної межі Карпатського НПП, витягом з Геодезичного журналу зйомки окружної межі планшетних рамок, в якому міститься планшет № 1 Яблуницького лісництва із каталогом координат земельних ділянок Карпатського НПП, що знаходяться                 у с. Яблуниця та копією планшету № 1 Яблуницького лісництва із зазначенням кварталів та виділів, на якому позначено розташування вказаної земельної ділянки у кварталі № НОМЕР_2 , виділ № НОМЕР_1 , а також матеріалами лісовпорядкування - витягом із Журналу таксаційного опису кварталу № 3 Яблуницького лісництва Карпатського НПП, який відноситься до господарської зони та відповідно до якого на території виділу № 45 знаходиться пасовище.
50.        Листами від 03 травня 2023 року за вих. № 12-182, вих-23, від 25 травня 2023 року за № 12-237, від 03 травня 2023 року за вих-23, № 12-185 вих-23 Івано-Франківська обласна прокуратура повідомила Міндовкілля, Івано-Франківську ОДА та Карпатський НПП про виявлені під час досудового розслідування кримінального провадження від 04 грудня 2020 року № 42020091200000023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 364, частиною першою статті 367 КК України порушення інтересів держави при передачі у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки, площею 0,5827 га, кадастровий номер 2611093000:22:001:0024, поділеної на дев`ять земельних ділянок, відчужених на користь ОСОБА_2 , які згідно з висновком експерта від 29 грудня 2021 року № 1605/2585-2601/21-28 накладаються в повному обсязі і всією площею на земельну ділянку, яка перебуває у постійному користуванні Карпатського НПП та просив повідомити про вжиті заходи реагування, спрямовані на повернення зазначених ділянок у державну власність.
51.        Карпатський НПП у листах від 10 березня 2021року за вих. № 135,                            від 26 січня 2022 року № 48 повідомив Івано-Франківську обласну прокуратуру про те, що парком не вживалися заходи, спрямовані на самостійне звернення до суду із позовом про повернення спірної земельної ділянки та не заперечив щодо представництва прокурором у суді інтересів держави у цьому спорі.
52.        Міндовкілля листом за від 13 червня 2023 року вих. № 25/2-11/9256-23 повідомило Івано-Франківську обласну прокуратуру про те, що за результатами надходження позовних матеріалів у відповідній справі, Міндовкілля надасть свою обґрунтовану правову позицію до суду.
53.        Івано-Франківська ОДА листом від 07 червня 2023 року за                                            вих. № 3374/4669/6-23/01-077 повідомило Івано-Франківську обласну прокуратуру про відсутність заперечень щодо представництва у суді інтересів держави за фактом протиправного вилучення із постійного користування Карпатського НПП земельних ділянок, які сформовані на території земель, що перебувають у постійному користуванні Карпатського НПП.
54.        Листами від 19 червня 2023 року за вих. № 12-270вих-23, № 12-271 за                    вих-23, № 12-272 вих-23 Івано-Франківська обласна прокуратура повідомила Міндовкілля, Івано-Франківську ОДА та Карпатський НПП про намір у порядку статті 23 Закону України «Про прокуратуру» звернутися до суду із позовом в інтересах держави, зважаючи на відсутність належного реагування з боку уповноважених державних органів та вжиття заходів, спрямованих на повернення земельної ділянки природно-заповідного фонду, загальною площею 0,5827 га, у власність держави.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
55.        Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд  дійшов таких висновків.
56.        Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку: якщо суди в оскаржуваних судових рішеннях застосували норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
57.        Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
58.        Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
59.        Оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
Право, застосоване судом, та оцінка доводів касаційної скарги
Щодо правового режиму спірних земельних ділянок
60.        Відповідно до змісту статті 18 ЗК України, до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Категорії земель України мають особливий правовий режим.
61.        Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення (частина перша статті 19 ЗК України).
62.        Статтею 43 ЗК України встановлено, що землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду.
63.        Згідно зі статтею 44 ЗК України до земель природно-заповідного фонду включаються природні території та об`єкти (природні заповідники, національні природні парки, біосферні заповідники, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища), а також штучно створені об`єкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва).
64.        Землі природно-заповідного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Порядок використання земель природно-заповідного фонду визначається законом (стаття 45 ЗК України).
65.        Статтею 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» (далі - Закон № 2456-XII) передбачено, що на землях природоохоронного та історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних та історико-культурних комплексів та об`єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням.
66.        Відповідно до статті 9 Закону № 2456-XII території та об`єкти природно-заповідного фонду з додержанням вимог, встановлених цим Законом та іншими актами законодавства України, можуть використовуватися: у природоохоронних цілях; у науково-дослідних цілях; в оздоровчих та інших рекреаційних цілях; в освітньо-виховних цілях; для потреб моніторингу навколишнього природного середовища.
67.        Згідно статті 20 Закону № 2456-XII національні природні парки є природоохоронними, рекреаційними, культурно-освітніми, науково-дослідними установами загальнодержавного значення, що створюються з метою збереження, відтворення і ефективного використання природних комплексів та об`єктів, які мають особливу природоохоронну, оздоровчу, історико-культурну, наукову, освітню та естетичну цінність.
68.        На національні природні парки покладається виконання таких основних завдань: збереження цінних природних та історико-культурних комплексів і об`єктів; створення умов для організованого туризму, відпочинку та інших видів рекреаційної діяльності в природних умовах з додержанням режиму охорони заповідних природних комплексів та об`єктів; проведення наукових досліджень природних комплексів та їх змін в умовах рекреаційного використання, розробка наукових рекомендацій з питань охорони навколишнього природного середовища та ефективного використання природних ресурсів; проведення екологічної освітньо-виховної роботи.
69.        На території зони регульованої рекреації, стаціонарної рекреації та господарської зони забороняється будь-яка діяльність, яка призводить або може призвести до погіршення стану навколишнього природного середовища та зниження рекреаційної цінності території національного природного парку (стаття 21 Закону № 2456-XII).
70.        Змістом статті 53 Закону № 2456-XII передбачено, що рішення про створення природних заповідників, національних природних парків, а також щодо інших територій та об`єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного значення приймаються Президентом України.
71.        Порядок відведення земельних ділянок природним заповідникам, біосферним заповідникам, національним природним паркам, регіональним ландшафтним паркам, а також ботанічним садам, дендрологічним паркам, зоологічним паркам визначається Земельним Кодексом України.
72.        Території та об`єкти природно-заповідного фонду або їх частини, що створюються чи оголошуються без вилучення земельних ділянок, що вони займають, передаються під охорону підприємствам, установам, організаціям і громадянам органами центрального органу виконавчої влади в галузі охорони навколишнього природного середовища з оформленням охоронного зобов`язання.
73.        Змістом статті 81 ЗК України встановлено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).
74.        Відповідно до пунктів «а», «в» частини третьої статті 83 ЗК України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать: землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо); землі під об`єктами природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не передбачено законом.
75.        Змістом пункту «г» частини першої статті 150 ЗК України віднесено до особливо цінних земель, зокрема, землі природно-заповідного фонду.
76.        Частиною другою статті 150 ЗК України передбачено, що припинення права постійного користування земельними ділянками особливо цінних земель, визначених у пунктах «в» і «г» частини першої цієї статті, з підстави добровільної відмови від користування ними або шляхом їх вилучення здійснюється за погодженням з Верховною Радою України.
77.        Погодження матеріалів вилучення (викупу) земельних ділянок особливо цінних земель, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, провадиться Верховною Радою України за поданням Верховної Ради Автономної Республіки Крим, обласної, Київської і Севастопольської міських рад (частина третя статті 150 ЗК України).
78.        Пунктом «ґ» статті 6 ЗК України передбачено, що погодження питань, пов`язаних із зміною цільового призначення особливо цінних земель державної та комунальної власності, припиненням права постійного користування ними відповідно до цього Кодексу віднесено до повноважень Верховної Ради України.
79.        Отже, враховуючи, що держава не погоджувала вилучення земельних ділянок на території Карпатського НПП, компетентні органи не приймали рішення про вилучення і передачу фізичній особі спірної земельної ділянки, яка згодом була поділена на 9 земельних ділянок, ця земельна ділянка вибула з володіння держави протиправно, за відсутності її волі.
80.        Частина земельної ділянки, яка була надана ОСОБА_1 , є територією природно-заповідного фонду, належить до особливо цінних земель, які вилучені із господарського використання, і перебуває у постійному користуванні Карпатського НПП. Така земельна ділянка не могла надаватись у приватну власність і підлягає поверненню. 
81.        За усталеним у практиці Верховного Суду підходом протиправне зайняття такої земельної ділянки або державну реєстрацію права власності на неї за приватною особою слід розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, а таке право захищається не віндикаційним, а негаторним позовом.
Щодо доводів касаційної скарги про порушення норм процесуального права
82.        Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя, четверта статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).
83.        Згідно з пунктом 3 частини четвертої статті 265 ЦПК України, пунктом 3 частини першої статті 382 ЦПК України у мотивувальній частині судового рішення зазначаються, зокрема, мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.
84.        Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити (частина перша статті 264 ЦПК України).
85.        Отже, вимогами процесуального закону визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування - це процесуальний обов`язок суду.
86.        Отриманий відповідно до вимог закону висновок експерта у кримінальній справі, є допустимим і достовірним доказом у цивільній справі, якому суд має надати оцінку та мотивувати, чи визнає доказ, чи відхиляє його (див. постанови Верховного Суду від 10 липня 2019 року у справі № 686/23256/16-ц, від 05 лютого 2020 року у справі № 461/3675/17, від 25 березня 2021 року у справі                                 № 752/21411/17 та від 15 квітня 2021 року у справі № 759/15556/18).
87.        Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що висновок судової земельно-технічної експертизи від 29 грудня 2021 року № 1605/2585-2601/21-28, проведений у кримінальному провадженні                            від 30 березня 2021 року № 420210900000000345, є належним та допустимим письмовим доказом у справі, який підтверджує факт накладення спірних земельних ділянок всією своєю площею на земельну ділянку, яка перебуває у постійному користуванні Карпатського НПП.
88.        З цих підстав, Верховний Суд відхиляє доводи заявника про те, що суди застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду          від 20 червня 2023 року у справі № 554/1057/16-ц. Експертиза проведена у кримінальному провадженні містила інформацію щодо предмета доказування у цивільному провадженні, незважаючи на те, що на момент розгляду справи вирок у кримінальній справі не ухвалений.
Щодо способу захисту порушеного права
89.        Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
90.        Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
91.        Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
92.        Здійснення правосуддя на засадах верховенства права забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів»).
93.        Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що, як правило, суб`єкт може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту його права чи інтересу. Такий спосіб здебільшого випливає із суті правового регулювання відповідних спірних правовідносин (постанови від 23 листопада 2021 року в справі № 359/3373/16-ц (пункт 143), від 25 січня 2022 року в справі № 143/591/20 (пункт 8.31), від 18 січня 2023 року в справі № 488/2807/17 (пункт 86)).
94.        Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновлює порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду 
від 11 січня 2022 року в справі № 910/10784/16 (провадження № 12-30гс21)).
95.        Обрання позивачем неналежного або неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (постанови від 29 вересня 2020 року в справі № 378/596/16 (пункт 77), від 19 січня 2021 року в справі                 № 916/1415/19 (пункт 6.21), від 02 лютого 2021 року в справі № 925/642/19 (пункт 52), від 15 вересня 2022 року в справі № 910/12525/20 (пункт 148)).
96.        Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України). Власник земельної ділянки може вимагати, зокрема, усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не 
пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою (частина друга 
статті 152 ЗК України).
97.        Велика Палата Верховного Суду в постанові від 20 червня 2023 року в справі № 554/10517/16-ц виснувала, що зайняття земельної ділянки природно-заповідного фонду з порушенням ЗК України та Закону України від 16 червня 
1992 року      № 2456-XII «Про природно-заповідний фонд України» потрібно розглядати як порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, що не пов`язане з позбавленням власника володіння відповідною земельною ділянкою, навіть якщо інша особа зареєструвала її право приватної власності на цю ділянку. За таких умов ефективним способом судового захисту щодо повернення земельної ділянки природно-заповідного фонду власнику є негаторний, а не віндикаційний позов.
98.        Оскільки за встановленими у справі обставинами спірні земельні ділянки знаходяться в межах Карпатського НПП, отже є землями природно-заповідного фонду, надання їх у приватну власність заборонено відповідно до вимог чинного законодавства України, отже протиправне зайняття земельної ділянки цієї категорії  або державну реєстрацію права власності на неї за приватною особою слід розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади.
99.        Право на такі земельні ділянки, які не могли перебувати у приватній власності підлягає захисту шляхом пред`явлення  негаторного позову, що і зроблено прокурором в цій справі. 
100.     З урахуванням того, що позов у цій справі має характер негаторного, який може бути пред`явлено упродовж всього часу тривання правопорушення, апеляційний суд обґрунтовано відхилив посилання представника заявника про необхідність застосування наслідків спливу позовної давності.
101.     У зв`язку з цим Верховний Суд також відхиляє доводи касаційної скарги щодо необхідності застосування позовної давності.  
102.     Доводи касаційної скарги в частині неврахування судами правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 03 липня 2024 року у справі  № 522/19476/16ц, 
від 29 червня 2022 року у справі № 522/7113/19, 15 грудня 2021 року у справі 
№ 522/3885/19, від 14 вересня 2021 року у справі  № 359/5719/17,  від 06 липня 2022 року у справі № 914/1979/18, від 21 червня 2018 року у справі 
№ 703/5364/15ц, від 10 грудня 2021 року у справі № 924/454/20, від 20 вересня 2018 року у справі № 924/1237/17, є необґрунтованими, оскільки правомірним та ефективним способом захисту права власності на землі природно-заповідного фонду є негаторний позов про повернення земельної ділянки, який може бути пред`явлений упродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки і на таку вимогу не поширюється позовна давність. 
Щодо повноважень прокурора
103.     Доводи касаційної скарги про те, що прокурор не довів підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді, зокрема, Міндовкілля та Івано-Франківської ОДА, є безпідставними.  
104.     Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
105.     Частиною другою статті 4 ЦПК України передбачено, що у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
106.     Передумовою участі органів та осіб в цивільному процесі є набуття ними цивільного процесуального статусу органів та осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, та наявність процесуальної правосуб`єктності, яка передбачає процесуальну правоздатність і процесуальну дієздатність.
107.     Згідно з пунктом 3 частини першої та частиною другою статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Організація та порядок діяльності прокуратури визначаються законом.
108.     На прокуратуру покладаються функції представництва інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом та главою 12 розділу III ЦПК України (стаття 2 Закону України «Про прокуратуру»; далі - Закон № 1697-VII). Прокуратура виконує функцію нагляду за додержанням прав і свобод людини і громадянина, додержанням законів з цих питань органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами виключно у формі представництва інтересів громадянина або держави в суді (пункт 1 Розділу ХІІІ Закону № 1697-VII).
109.     Випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді визначені у Законі № 1697-VII, частина третя статті 23 якого визначає, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.
110.     Відповідно до частини четвертої статті 23 вказаного Закону наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.
111.     З наведеного можна дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2). якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (див.: постанову Великої Палати Верховного Суду            від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (пункт 37)).
112.     Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 (провадження 12-194гс19) виснувала про те, що, звертаючись до компетентного органу перед пред`явленням позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону № 1697-VII, прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення (пункт 39).
113.     У справі, яка Верховним Судом переглядається, прокурор у позовній заяві вказав, що інтереси держави порушено внаслідок вибуття майна із її володіння не з її волі шляхом відчуження цього майна. Позов подано в інтересах держави в особі Міндовкілля як головного органу у системі центральних органів виконавчої влади у формуванні та забезпеченні реалізації державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, який відповідно  до статті 11 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» є спеціально уповноваженим органом державного управління в галузі організації, охорони та використання об`єктів природно-заповідного фонду, Івано-Франківської ОДА, як органу виконавчої влади, уповноваженого на розпорядження земельними ділянками державної власності природно-заповідного призначення відповідно до вимог статті 84, частини другої статті 117, частини п`ятої статті 122, пункту 24 Перехідних положень ЗК України, статті 21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» та Карпатського НПП як постійного землекористувача.
114.     Перелічені суб`єкти у відповідь на повідомлення Івано-Франківської обласної прокуратури про виявлені порушення інтересів держави при передачі спірної земельної ділянки у приватну власність та наявність підстав для звернення до суду повідомили про те, що не заперечують проти представництва прокурором інтересів держави у справі в суді.
115.     Вказані обставини підтверджують наявність достатніх підстави для представництва інтересів держави прокурором у цій справі, а також дотримання прокурором порядку, визначеного у статті 23 Закону України «Про прокуратуру».
116.     Підсумовуючи, доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло б призвести до неправильного вирішення справи та у значній мірі зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
117.     Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
118.     Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги,  дійшов висновку про відсутність передбачених законом підстав для її задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
Керуючись статтями 400, 402, 412, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 24 лютого 2025 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 23 червня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                        О. В. Ступак

   О. М. Осіян

   Н. Ю. Сакара