П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 120/954/25 
Головуючий у 1-й інстанції:Дмитришена Р.М. 
Суддя-доповідач: Граб Л.С. 
06 січня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Граб Л.С. 
суддів: Матохнюка Д.Б.  Сторчака В. Ю. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 10 вересня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, в якому просив:
-визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо безпідставної відмови у призначенні житлової субсидії;
-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву від 24.10.2024;
-скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про відмову у призначенні житлової субсидії.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 10.09.2025 в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 24.10.2024 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про призначення та надання житлової субсидії.
Відповідач листом від 01.11.2024 за № 0200-0206-8/112509 повідомив позивача, що при опрацюванні заяви про призначення житлової субсидії від 24.10.2024 по члену сім`ї осіб зі складу домогосподарства позивача ОСОБА_2 встановлено недіючий реєстраційний номер облікової картки платників податків/фізична особа з вказаними в запиті серією (за наявності) та номером паспорта на обліку не перебуває та відсутні верифіковані ідентифікаційні документи.
Зазначено про необхідність вжиття заходів щодо уточнення даних реєстраційного номера облікової картки платників податків ОСОБА_2 .
Водночас вказано, що якщо протягом 30 календарних днів після отримання повідомлення про необхідність доопрацювання документів не буде вчинено дій щодо виправлення виявленої помилки/уточнення необхідних даних, уповноважений орган приймає рішення про залишення без розгляду поданої заяви про призначення/перерахунок житлової субсидії.
30.12.2024 позивач надав копію реєстраційного номеру облікової картки платників податків ОСОБА_2 .
Однак, відповідач листом від 15.01.2025 повідомив позивача, що в результаті розгляду заяви від 24.10.2024 щодо призначення житлової субсидії було прийнято рішення від 09.12.2024 про припинення її опрацювання у зв`язку з причиною: встановлення недіючого реєстраційного номера облікової картки платників податків члена домогосподарства ОСОБА_2 .
Додатково повідомлено, що протягом 30 календарних днів після отримання повідомлення про необхідність доопрацювання документів, позивачем не було вчинено дій щодо виправлення виявленої помилки/уточнення.
Вищезазначене слугувало підставою для звернення ОСОБА_1 до суду з даним позовом.
Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про необгрунтованість позовних вимог та відсутність правових підстав для їх задоволення.
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Положеннями пункту 5 частини другої статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Пунктом 7 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що до повноважень Кабінету Міністрів України належать, зокрема, встановлення порядку надання пільг та житлових субсидій населенню в частині забезпечення надання житлових субсидій як частки вартості житлово-комунальних послуг, у тому числі їх виплати у грошовій формі.
Постановою Кабінету Міністрів України 21.10.1995 №848 затверджено Положення про порядок призначення житлових субсидій, яке визначає умови призначення та порядок надання житлових субсидій.
За змістом пункту 3 Положення №848, житлова субсидія є безповоротною адресною державною соціальною допомогою вразливим споживачам житлово-комунальних послуг - мешканцям домогосподарств, що проживають в житлових приміщеннях (будинках) і не можуть самотужки платити за житлово-комунальні послуги, оплачувати витрати на управління багатоквартирним будинком, витрати на комунальні послуги, витрати на придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива в такому будинку.
Згідно з пунктом 4 Положення №848, право на отримання житлової субсидії мають громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України (далі - громадяни), що проживають у житлових приміщеннях (будинках).
Пунктом 43 Положення №848 закріплено, що для призначення житлової субсидії громадянин, особа якого посвідчується паспортом громадянина України або тимчасовим посвідченням громадянина України (для іноземців та осіб без громадянства - паспортним документом іноземця або документом, що посвідчує особу без громадянства, посвідкою на постійне/тимчасове проживання, посвідченням біженця або іншим документом, що підтверджує законність перебування іноземця чи особи без громадянства на території України), подає: заяву; декларацію; довідки про доходи - у разі зазначення в декларації доходів, інформація про які відсутня у ДПС, Пенсійному фонді України, фондах соціального страхування тощо і відповідно до законодавства не може бути отримана за запитом уповноваженого органу у порядку, встановленому цим Положенням. У разі неможливості підтвердити такі доходи довідкою до декларації додається письмове пояснення із зазначенням їх розміру; копію договору про реструктуризацію заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг (у разі наявності); договір наймання (оренди) житла (у разі наявності); рішення суду (в разі наявності); інші документи, які не передбачені цим пунктом, але відповідно до цього Положення необхідні для розгляду питання по суті (у разі потреби).
Заява та декларація можуть бути надіслані поштою або в електронній формі через веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України, мобільний додаток Пенсійного фонду України або Портал Дія, офіційний веб-сайт Мінсоцполітики або інтегровані з ними інформаційні системи органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, а також інформаційні системи Мінсоцполітики (з накладенням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису) (п. 44 Положення №848).
За приписами пункту 24 Положення №848, житлова субсидія призначається одному із членів домогосподарства: які зареєстровані (задекларовані) в житловому приміщенні (будинку); які не зареєстровані (не задекларовані) в житловому приміщенні (будинку), але фактично проживають у ньому на підставі договору наймання (оренди) житла (далі - орендарі), за рішенням суду, або індивідуальним забудовникам, будинки яких не прийняті в експлуатацію, у разі, коли їм нараховується плата за житлово-комунальні послуги; які не зареєстровані (не задекларовані) в житловому приміщенні (будинку), але фактично проживають у ньому без укладеного договору наймання (оренди) житла, у разі, коли вони є внутрішньо переміщеними особами.
У випадках, передбачених абзацами третім і четвертим цього пункту, склад домогосподарства декларується заявником під час звернення за призначенням житлової субсидії з додаванням до заяви відповідних документів, що підтверджують проживання за фактичною адресою домогосподарства.
Житлова субсидія не може призначатися одночасно і за зареєстрованим місцем проживання особи, і за її задекларованим місцем проживання, і за місцем її фактичного проживання.
Відповідно до вимог пункту 24 Положення №848, житлова субсидія розраховується на всіх членів домогосподарства.
До складу домогосподарства включаються всі особи, що зареєстровані та/або задекларовані в житловому приміщенні (будинку) (для орендарів, внутрішньо переміщених осіб - особи, які фактично проживають), крім осіб, які перебувають за кордоном понад 60 днів на день звернення за призначенням житлової субсидії або день призначення житлової субсидії, без звернення громадян. На осіб із складу домогосподарства розраховуються соціальні норми житла та соціальні нормативи житлово-комунального обслуговування і їх доходи враховуються під час призначення житлової субсидії.
При цьому, відповідно до пункту 25 Положення №848, у разі коли у складі домогосподарства кількість фактично проживаючих зареєстрованих та/або задекларованих членів домогосподарства є меншою за кількість членів домогосподарства, зареєстрованих та/або задекларованих у житловому приміщенні (будинку), соціальні норми житла та соціальні нормативи житлово-комунального обслуговування розраховуються на фактично проживаючих зареєстрованих та/або задекларованих за цією адресою членів домогосподарства.
Аналізуючи наведені вище вимоги Положення №848, слід дійти висновку про те, що при призначенні житлової субсидії соціальні норми житла та соціальні нормативи житлово-комунального обслуговування розраховуються на фактично проживаючих зареєстрованих членів домогосподарства.
За правилами пункту 46 Положення №848, заява і декларація вважаються такими, що не подані, у разі, коли:
не внесені у повному обсязі відомості про членів домогосподарства (прізвище, ім`я та по батькові, сімейний стан, число, місяць і рік народження, серія (за наявності) та номер паспорта чи іншого документа, що посвідчує особу, реєстраційний номер облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку в паспорті);
не внесені у повному обсязі відомості про членів сім`ї осіб із складу домогосподарства, доходи яких враховуються під час призначення субсидії (прізвище, ім`я та по батькові, сімейний зв`язок з особою із складу домогосподарства, число, місяць і рік народження, серія (за наявності) та номер паспорта чи іншого документа, що посвідчує особу, реєстраційний номер облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку в паспорті);
не зазначені відомості про адресу домогосподарства та номери особових рахунків.
П. 60 Положення №848 закріплено, що уповноваженим органом протягом 10 календарних днів з дня подання зазначених документів та отримання інформації відповідно до пункту 50 цього Положення приймається рішення про:
-призначення житлової субсидії;
-непризначення житлової субсидії (у разі, коли за результатами розрахунку житлової субсидії її розмір має нульове або від`ємне значення);
-відмову в призначенні житлової субсидії.
Згідно із пунктом 64 Положення № 848 заявник має право оскаржити до суду рішення уповноваженого органу щодо розміру призначеної субсидії або про відмову в призначенні житлової субсидії.
З матеріалів справи з`ясовано, що 24.10.2024 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про призначення та надання житлової субсидії.
Відповідач листом від 01.11.2024 за № 0200-0206-8/112509 повідомив позивача, що при опрацюванні заяви про призначення житлової субсидії від 24.10.2024 по члену сім`ї осіб зі складу домогосподарства позивача ОСОБА_2 встановлено недіючий реєстраційний номер облікової картки платників податків/фізична особа з вказаними в запиті серією (за наявності) та номером паспорта на обліку не перебуває та відсутні верифіковані ідентифікаційні документи. Зазначено про необхідність вжиття заходів щодо уточнення даних реєстраційного номера облікової картки платників податків ОСОБА_2 . Вказано, що якщо протягом 30 календарних днів після отримання повідомлення про необхідність доопрацювання документів не буде вчинено дій щодо виправлення виявленої помилки/уточнення необхідних даних, уповноважений орган приймає рішення про залишення без розгляду поданої заяви про призначення/перерахунок житлової субсидії.
Позивач не заперечує тієї обставини, що останнім при поданні документів на призначення субсидії, не надано документу, про який йдеться у вищезазначеному листі відповідача.
Дана обставина підтверджується і тим, що ОСОБА_1 30.12.2024 подав до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області копію реєстраційного номера облікової картки платників податків дружини- ОСОБА_2 .
Суть спору зводиться до з`ясування обставин належного направлення Управлінням листа від 01.11.2024 за № 0200-0206-8/112509 позивачу.
Як стверджує ОСОБА_1 , даний лист отриманий його представником 16.12.2024 нарочно в Центрі надання адміністративних послуг. 
В свою чергу, відповідачем на підтвердження належного направлення листа надано копії Списку "1581" згрупованих відправлень (дата на штампі 14.04.2025), в якому під №20 значиться ОСОБА_1 (№ відправлення 0601134923958) та Реєстру відправлених листів № 13382 від 06.11.2024 про направлення позивачу листа на поштову адресу: АДРЕСА_1 . 
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази отримання позивачем листа ГУ ПФУ у Вінницькій області від 01.11.2024 за № 0200-0206-8/112509, а надані відповідачем докази на підтвердження факту надіслання такого не можуть бути визнані належними з огляду на наступне.
Згідно з пунктами 66-68 Правил надання поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270 (далі – Правила №270) у разі відправлення згрупованих поштових відправлень, поштових переказів відправник складає їх список в електронному вигляді за формою, визначеною оператором поштового зв`язку. Кількість поштових відправлень, поштових переказів одного виду та категорії (згрупованих за способом пересилання), що включаються до одного списку, та кількість таких списків визначаються оператором поштового зв`язку.
Список засвідчується підписом відправника. Якщо відправником є юридична особа, список згрупованих внутрішніх рекомендованих поштових карток, листів, бандеролей засвідчується підписом відповідального працівника цієї особи, список згрупованих внутрішніх листів та бандеролей з оголошеною цінністю, посилок, прямих контейнерів, поштових переказів - підписами керівника та головного бухгалтера. Підписи скріплюються відповідними печатками (за наявності).
Про прийняття для пересилання згрупованих поштових відправлень, поштових переказів видається один розрахунковий документ на один список. Один примірник списку видається відправникові.
З урахуванням наведених положень Правил № 270, колегія суддів зазначає, що надана відповідачем копія списку згрупованих поштових відправлень не може слугувати належним доказом на підтвердження факту направлення ОСОБА_1 , оскільки зазначений список засвідчений підписом особи, посадове становище якої не встановлено (відсутні прізвище, ініціали та посада працівника поштового відділення), не містить підпису відповідального працівника відправника та відтиску печатки ГУ ПФУ.
Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 25 березня 2025 року у справі № 240/29723/23.
Щодо Реєстру відправлених листів № 13382 від 06.11.2024, колегія суддів зазначає слідуюче.
Відповідно до пункту 94 Правил №270 порядок доставки поштових відправлень, поштових переказів, повідомлень про вручення поштових відправлень, поштових переказів, періодичних друкованих видань юридичним особам узгоджується оператором поштового зв`язку разом з юридичною особою. Для отримання поштових відправлень юридична особа повинна забезпечити створення умов доставки та вручення поштових відправлень відповідно до вимог Закону України «Про поштовий зв`язок», цих Правил.
Прості та рекомендовані поштові відправлення, повідомлення про надходження поштових відправлень, поштових переказів, повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, періодичні друковані видання, адресовані юридичним особам, можуть доставлятися з використанням абонентських поштових скриньок, що встановлюються на перших поверхах приміщень чи інших доступних для цього місцях або у канцелярії, експедиції тощо, розміщені на перших поверхах приміщень, чи видаватися в приміщеннях об`єкта поштового зв`язку представникам юридичних осіб, уповноваженим на одержання пошти.
За змістом пункту 62 Правил у разі подання для пересилання реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу з повідомленням про його вручення відправник заповнює бланк повідомлення на свою поштову адресу або адресу особи, якій за його дорученням належить надіслати повідомлення після вручення поштового відправлення, поштового переказу.
Таким чином, Реєстр відправлених листів № 13382 від 06.11.2024 з зазначенням номеру відправлення вихідної документації Управління, не є доказом направлення листа. 
Колегія суддів також зауважує, що інформація, зазначена у вказаному Реєстрі, не дає можливості встановити, які конкретно документи передавались відповідачем для відправки.
Отже, відповідачем не надано доказів належного направлення листа від 01.11.2024 за № 0200-0206-8/112509, а відтак оскаржуване рішення від 09.12.2024 необхідно скасувати, як таке, що прийняте передчасно.
З огляду на зазначене наявні підстави для зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24.10.2024 про призначення субсидії. 
При цьому, в даному випадку відсутня бездіяльність з боку відповідача, оскільки як встановлено судом та не заперечується позивачем, за результатами його заяви про призначення субсидії, Управлінням прийнято рішення. 
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору не в повному обсязі встановив фактичні обставини справи та не надав їм належної правової оцінки, а доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції та дають правові підстави для скасування оскаржуваного судового рішення.
У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення зокрема є, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що необхідно скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 10 вересня 2025 року скасувати.
Прийняти нову постанову, якою позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 09.12.2024 про відмову в призначенні ОСОБА_1 , субсидії.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24.10.2024 про призначення субсидії.
В решті позову відмовити. 

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 		Граб Л.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Матохнюк Д.Б.    Сторчак В. Ю.