ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9469/25 Справа № 629/3710/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - РУДЕНКО В. В. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2025 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Городничої В.С.,
суддів: Петешенкової М.Ю., Красвітної Т.П.,
за участю секретаря судового засідання — Шаповалової О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м.Дніпрі апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпра від 31 липня 2025 року, у складі судді Руденко В.В. по справі № 629/3710/20 за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Лозівського відділу державної виконавчої служби у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Лопашова Вадима Сергійовича, стягувач ОСОБА_2 , – 
ВСТАНОВИЛА:

       У липні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою, на дії старшого державного виконавця, які вважала неправомірними, просила визнати незаконною і скасувати постанову ВП № 77663262 про опис та арешт майна (коштів) боржника від 26 червня 2025 року, обґрунтовуючи це тим, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 18 вересня 2024 року по справі № 629/3710/20 визнано за ОСОБА_1 право власності на дев`ять тимчасових торговельних споруд зблокованих торгівельних павільйонів з реалізації промислових та продовольчих товарів, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1/2 частку ринкової вартості дев`яти тимчасових торговельних споруд зблокованих торговельних павільйонів з реалізації промислових та продовольчих товарів, що розташовані за адресою: Харківська область, м. Лозова, вул.Покровська, 2-б, АДРЕСА_2 , АДРЕСА_2 , у розмірі 544500 грн. Вказане судове рішення набрало законної сили та на виконання судового рішення, на підставі виконавчого листа № 629/3710/20 від 10 лютого 2025 року, виданого Амур-Нижньодніпровським районним судом м.Дніпропетровська, старшим державним виконавцем Лозівського ВДВС у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Лопашовим В.С. 01 квітня 2025 року відкрито виконавче провадження ВП № 77663262.
       26 червня 2025 року виконавцем винесено постанову ВП № 77663262 про опис та арешт майна (коштів) боржника, в якій зазначено конкретний перелік майна, яку заявник отримала 01 липня 2025 року шляхом поштового зв`язку.
       Однак, ОСОБА_1 вважає дії старшого державного виконавця Лозівського відділу державної виконавчої служби у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Лопашова В.С. неправомірними, а постанову ВП № 77663262 про опис та арешт майна (коштів) боржника від 26 червня 2025 року такою, що підлягає скасуванню, оскільки у резолютивній частині оскаржуваної постанови у графі «Назва кожного описаного предмета і його відмінні ознаки (відмітки про опечатування)» вказано майно, а сама: дев`ять тимчасових торговельних споруд за адресою:Харківська область, м. Лозова, вул.Покровська, 2-б, АДРЕСА_2 , АДРЕСА_2 , невраховуючи майна, яке знаходиться в даних торгівельних спорудах. Зазначає, що опис даних тимчасових торгівельних споруд здійснено з грубим порушенням вимог ч. 5 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» та пункту 10 розділу VIII Інструкції. Зазначає, що в оскаржуваній постанові не вказано ані загальну площу об`єкта, ані їх призначення, матеріал стін, кількість поверхів та кількість приміщень у спорудах, їх площа та призначення. Тобто, постанова не містить вказівок на конкретні ознаки об`єкта, який не можна повністю ідентифікувати.
       Разом з цим наголошує, що у відповідності до п. 10 розділу VIII Інструкції постанова про опис та арешт майна (коштів) підписується виконавцем, понятими, зберігачем майна, боржником та стягувачем, їх представниками, а також іншими особами, які були присутні при проведенні опису майна (коштів), тоді як оскаржувана нею постанова підписана тільки понятими та державним виконавцем, а підпис зберігача майна - відсутній, що, на думку скаржника, повністю суперечить вимогам діючого законодавства. 
       Також, на думку скаржника, оскаржувана постанова не містить відмітки про роз`яснення зберігачеві майна обов`язків із збереження майна, що не відповідає п. 10 розділу VIII Інструкції (а.с.3-7). 
       Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпра від 31 липня 2025 року у задоволенні скарги боржника ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Лозівського відділу державної виконавчої служби у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Лопашова В.С., стягувач ОСОБА_2 - відмовлено (а.с. 39-41).
       Ухвала мотивована тим, що скаржником не доведено неправомірності дій старшого державного виконавця Лозівського відділу державної виконавчої служби у Лозівському районі Харкіської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Лопашова Вадима Сергійовича 26 червня 2025 року під час прийняття постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника у виконавчому провадженні №77663262, а постанова відповідає вимогам ЗУ “Про виконавче провадження” та положенням п.10 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року за №512/5.
       Не погодившись з такою ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 у серпні 2025 року подала безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду засобами поштового зв`язку апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати, скаргу задовольнити повністю (а.с. 50-54), мотивуючи це тим, що суд першої інстанції не дослідив у повній мірі обставин невідповідності оскаржуваної постанови вимогам ст. 56 ЗУ “Про виконавче провадження” та положенням Інструкції, оскільки опис тимчасових торгівельних споруд було здійснено виконавцем з грубим порушенням зазначених вимог законодавства, не зазначено загальну площу об`єкта, його призначення, матеріал стін, кількість поверхів та кількість приміщень у спорудах та їх площу з їх призначенням, а також не конкретизовано ознаки самого об`єкта, який не можна ідентифікувати без наведених вище даних. Наголошує, що нею не було отримано жодного повідомлення виконавця про проведення такої виконавчої дії як опис майна та його арешт, як і не було вчинено ним дій щодо доступу до майна, що знаходиться в цих спорудах, враховуючи її відсутність при опису об`єкту. Разом з цим зазначила, що у постанові не міститься роз`яснення прав та обов`язків зберігача цього майна, що створює ризики його схоронності.
       Інші учасники справи своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, не скористались та відзивів на апеляційну скаргу не подавали, але, в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
       Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
       Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції — без змін з наступних підстав.
       Постановляючи оскаржувану ухвалу про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що державний виконавець при винесенні постанови про арешт майна та його опис діяв у межах та на виконання норм чинного законодавства, а відсутність боржника при вчиненні виконавчих дій з опису майна не є перешкодою у проведенні такого опису, враховуючи, що не зазначення у постанові про опис та арешт майна усіх властивостей майна не призводить до порушення прав боржника, що також не впливає на встановлення вартості того майна. 
       Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду, зважаючи на наступне.
       У статті 129-1 Конституції України передбачено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
       Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
       Згідно ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
       Відповідно дост. 451 ЦПК Україниза результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
       Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - за її межами.
       Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
       Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень Тобто, з метою забезпечення реального виконання судового рішення та ефективного захисту порушених прав ЦПК України передбачає спеціальні форми реагування, зокрема, розділом VІІ «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України, де визначено порядок судового контролю за виконанням судових рішень в цивільних справах. Про таке виснував Верховний Суд у своїх постановах від 22 січня 2025 року у справі № 207/3019/17 (провадження № 61-4142св24), від 10 грудня 2024 року в справі № 755/7196/22 (провадження № 61-12242св23).
       У постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року в справі № 641/7824/18 (провадження № 61-10355св19) зазначено, що «завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим».
       Такі норми застосував Верховний Суд у постанові від 12 лютого 2025 року у справі №2-4532/11.
       У відповідності до п.10 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року № 512/5, після виявлення майна (коштів) боржника виконавець проводить опис та арешт цього майна (коштів), про що виносить постанову. У постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника повинні бути вказані: назва кожного внесеного в постанову предмета і його відмінні ознаки (вага, метраж, розмір, форма, вид, колір, товарний знак, проби, виробнича марка, дата випуску, ступінь зносу тощо); якщо вилучені предмети мають ознаки дорогоцінних металів, каменів органічного та неорганічного утворення, перлів тощо, то вони ретельно описуються з визначенням усіх особливих ознак, відповідним чином пакуються в конверт, прошиваються, підписуються виконавцем та іншими учасниками, які були присутніми під час опису; якщо проводилось опечатування предмета, зазначається, які предмети, приміщення, сховища були опечатані, кількість накладених печаток та спосіб опечатування; прізвище, ім`я та по батькові особи, якій передано майно на зберігання, а якщо майно передано на зберігання не боржнику, а іншій особі, - паспортні дані, її місце проживання (далі - зберігач); відмітка про роз`яснення зберігачеві майна обов`язків із збереження майна, попередження про кримінальну та іншу відповідальність, встановлену законодавством, за його розтрату, відчуження, приховування, підміну, пошкодження, знищення або інші незаконні дії з майном, на яке накладено арешт; якщо виконавець установив зберігачеві обмеження права користуватися майном, зазначаються вид, обсяги і строки обмеження; відмітка про роз`яснення сторонам виконавчого провадження або заставодержателю про можливість у 10-денний строк з дня винесення постанови досягти згоди щодо вартості майна та необхідність письмово повідомити про це виконавця; зауваження або заяви стягувача, боржника, осіб, що були присутні при описі.
       Постанова про опис та арешт майна (коштів) підписується виконавцем, понятими, зберігачем майна, боржником та стягувачем, їх представниками, а також іншими особами, які були присутні при проведенні опису майна (коштів). У разі відмови від підпису осіб, що були присутні при виконанні, про це робиться відмітка в постанові.
       Згідно зі ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження мають право брати участь у вчиненні виконавчих дій. При цьому, відсутність боржника при проведені опису майна не може бути перешкодою для проведення такого опису.         Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 15 жовтня 2019 року у справі № 904/1069/18.
       Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» присутність понятих є обов`язковою у випадку, передбаченому частиною третьою статті 53 цього Закону, а також у разі відсутності боржника або його представника під час вчинення виконавчих дій, пов`язаних з примусовим входженням на земельні ділянки, до нежитлових приміщень і сховищ, де зберігається майно боржника, на яке звернено стягнення, або майно стягувача, яке має бути повернуто йому в натурі, до житла, іншого володіння особи для забезпечення примусового виселення з нього та вселення в нього, під час проведення опису, арешту, вилучення і передачі майна.
       За змістом ч. 1,2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
       Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.
       Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.
       Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.
       При цьому, за змістом вищенаведених норм, як при накладенні арешту без проведення його опису, так і при накладенні арешту із застосуванням попередньої процедури опису майна, предметом арешту може бути тільки індивідуально визначене майно, його наявність була встановлена під час проведення фактичного огляду і опису про що зазначено у оскаржуваній заявником постанові. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. 
       Відповідно до ч. 3 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.
       Частиною 5 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника.
       У разі прийняття виконавцем рішення про обмеження права користування майном, здійснення опечатування або вилучення його у боржника та передачі на зберігання іншим особам проведення опису є обов`язковим.
       У постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника обов`язково зазначаються:
1) якщо опису підлягає земельна ділянка - її розмір, цільове призначення, наявність комунікацій тощо;
2) якщо опису підлягає будівля, споруда, приміщення, квартира - загальна площа, кількість кімнат (приміщень), їх площа та призначення, матеріали стін, кількість поверхів, поверх або поверхи, на яких розташоване приміщення (квартира), інформація про підсобні приміщення та споруди;
3) якщо опису підлягає транспортний засіб - марка, модель, рік випуску, об`єм двигуна, вид пального, пробіг, комплектація, потреба у ремонті, колір тощо.
Копія постанови про опис та арешт майна (коштів) надається сторонам виконавчого провадження.
       Судом першої інстанції встановлено, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 18 вересня 2024 року по справі № 629/3710/20 визнано за ОСОБА_1 право власності на дев`ять тимчасових торговельних споруд зблокованих торгівельних павільйонів з реалізації промислових та продовольчих товарів, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1/2 частку ринкової вартості дев`яти тимчасових торговельних споруд зблокованих торговельних павільйонів з реалізації промислових та продовольних товарів, що розташовані за адресою:Харківська область, м. Лозова, вул.Покровська, 2-б, АДРЕСА_2 , АДРЕСА_2 , у розмірі 544500 грн. Вказане рішення суду набрало законної сили.
       На виконання судового рішення на підставі виконавчого листа № 629/3710/20 від 10 лютого 2025 року, виданого Амур-Нижньодніпровським районним судом м.Дніпропетровська старшим державним виконавцем Лозівського відділу державної виконавчої служби у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Лопашовим В.С. 01 квітня 2025 року було відкрито виконавче провадження ВП № 77663262.
       26 червня 2025 року цим виконавцем винесено постанову ВП № 77663262 про опис та арешт майна (коштів) боржника, в якій зазначено конкретний перелік майна.
       Суд першої інстанції, з`ясовуючи характер спірних правовідносин, зазначив, що підставами протиправності дій старшого виконавця Лопашова В.С. скаржник зазначає винесення постанови про опис та арешт майна, що належить боржникові, з порушенням положень ст. 56 ЗУ “Про виконавче провадження” та вимог Інструкції, у вигляді відсутності зазначення ідентифікувальних даних такого майна, відсутність боржника при такому описі майна та відсутність відмітки про роз`яснення зберігачеві майна обов`язків із його збереження.
       Суд першої інстанції, на підставі наданих письмових доказів у справі, дійшов висновку, що державний виконавець при винесенні постанови про арешт майна та його опис діяв у межах та на виконання норм чинного законодавства. 
       З цим повністю погоджується і колегія суддів, наголошуючи на тому, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, фактично є тотожними обґрунтуванню скарги по суті, при цьому, такі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
       Інших аргументів на спростування вірних висновків суду першої інстанції скаржником не зазначалось та письмових доказів, щоб спростовували встановлені фактичні обставини справи, не надавалось.
       Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при розгляді даної справи, що призвело до постановлення помилкової ухвали, не знайшли своє підтвердження, а у суду першої інстанції було достатньо правових підстав для відмови у задоволенні скарги ОСОБА_1 , з чим повністю погоджується і колегія суддів, адже, як судом першої інстанції, так і колегією суддів не встановлено порушення прав та інтересів боржника ОСОБА_1 у виконавчому провадженні, що свідчить про ініціювання нею цієї судової справи не для захисту таких прав, що є недопустимим за висновками Верховного Суду, а тому, на підставі ст. 375 ЦПК України, ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга ОСОБА_1 - без задоволення.
       Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, –
УХВАЛИЛА:
       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  — залишити без задоволення.
       Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпра від 31 липня 2025 року —  залишити без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 
       Вступна та резолютивна частини постанови проголошені “26” листопада 2025 року.
Повний текст постанови складено “04” грудня 2025 року. 

       Головуючий:                                                          В.С. Городнича

       Судді:                                                                  М.Ю. Петешенкова
                                                                                
                                                                                Т.П. Красвітна