04.02.26
22-ц/812/275/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2026 року м. Миколаїв 

справа № 489/5088/25
провадження №22-ц/812/275/26
№22-ц/812/314/26

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: 
головуючого Локтіонової О. В.,
суддів: Крамаренко Т. В., Ямкової О. О.,
із секретарем судового засідання – Богуславською О. М.,
 
за участі представника заявниці – ОСОБА_1 ,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами Миколаївської міської ради та ОСОБА_2 , яка подана через її представника ОСОБА_1 , на рішення Інгульського районного суду м. Миколаєва від 19 листопада 2025 року, ухвалене під головуванням судді Коваленка І. В. у приміщенні суду у м. Миколаєві, за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа – Миколаївська міська рада, про встановлення фактів, що мають юридичне значення, 
В С Т А Н О В И В:

 
Короткий зміст вимог

 
В червні 2025 року ОСОБА_2 через представника ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеною вище заявою, яку обґрунтовувала наступним.
Заявниця вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді нерухомого майна.
У встановлений законом строк вона до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не зверталася, але на час відкриття спадщини постійно мешкала зі спадкодавцем за адресою: АДРЕСА_1 . За такого вона вважається такою, що фактично прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 .
В червні 2025 року представник заявниці звернулася до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Денисової О. О. з питання оформлення спадщини після смерті ОСОБА_3 .
Проте, постановою приватного нотаріуса від 16 червня 2025 року ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку із тим, що вона у встановлений законом строк не подала заяви про прийняття спадщини, та рекомендовано звернутися до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.
Спадкодавець був цивільним чоловіком бабусі заявниці ОСОБА_4 . ОСОБА_3 та її бабуся проживали без реєстрації шлюбу з 1976 року до смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .
Заявниця з народження вважала, що спадкодавець є її рідним дідом по лінії матері.
Після смерті бабусі спадкодавець залишився проживати з заявницею. Вони мали спільний побут, спільний бюджет, спільні права та обов`язки. Вона поховала спадкодавця за місцем поховання прабабці ОСОБА_5 .
Заявниця тривалий час проживала зі спадкодавцем однією сім`єю, утримувала та лікувала його, сплачувала комунальні і експлуатаційні послуги за спадкове майно та майно, де проживала їх сім`я, поховала спадкодавця. Її чоловік займався організацією поховання спадкодавця, отримував державну допомогу на поховання.
Встановлення факту постійного проживання заявниці зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та встановлення факту постійного проживання однією сім`єю з ним необхідно заявниці для оформлення спадкових прав.
Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_2 просила встановити факт проживання її та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю з 1984 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 , та факт постійного проживання її та ОСОБА_3 на час відкриття спадщини, а саме на ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позиція заінтересованої особи в суді першої інстанції

Миколаївська міська рада заперечувала проти задоволення заяви ОСОБА_2 , обґрунтовуючи це тим, що заявниця не довела заявлених вимог. Міська рада вважала, що надані нею докази не свідчать про наявність фактів, встановити які просила заявниця.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Інгульського районного суду м. Миколаєва від 19 листопада 2025 року заяву ОСОБА_2 задоволено частково.
Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , на час відкриття спадщини, а саме ІНФОРМАЦІЯ_5 .
У іншій частині вимог заяви відмовлено. 
Судові витрати з розгляду справи покладено на заявницю.
Ухвалюючи таке рішення, суд виходив з того, що встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини має значення для реалізації заявницею спадкових прав. Встановлення такого факту не порушує права та інтереси інших осіб. Вимогу заявниці про встановлення факту проживання однією сім`єю з спадкодавцем з 1984 року по 14 лютого 2022 року суд вважав зайвою.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги

Не погодившись із рішенням суду, Миколаївська міська рада подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати в частині задоволених вимог та ухвалити у цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні цієї вимоги.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що заявниця не довела заявлених нею вимог належними доказами. Періодичне придбання продуктів харчування та участь у сплаті комунальних послуг, а згодом і поховання нею спадкодавця не підтверджує наявності фактів, про які заявляла заявниця. 
ОСОБА_2 через представника ОСОБА_1 також подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність рішення суду в частині відмовлених вимог, просила його скасувати в цій частині та ухвалити нове рішення про задоволення її вимоги про встановлення факту її проживання з ОСОБА_3 однією сім`єю більше п`яти років.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 необхідно заявниці для визначення черговості права на спадкування за законом. 

Доводи інших учасників справи
Обидва учасника процесу подали відзиви на апеляційні скарги, у яких наголошували на тому, що доводи апеляційної скарги опонента є безпідставними.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Миколаєві помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 16 лютого 2022 року серії НОМЕР_1 (актовий запис №503 від 16.02.2022).
Із свідоцтва про поховання № НОМЕР_2 , складеного Комунальним підприємством Миколаївської міської ради «Миколаївська ритуальна служба», виданого на ім`я ОСОБА_2 , вбачається, що ним підтверджено здійснення підпоховання ОСОБА_3 17 лютого 2022 року до ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 . 
У заяві ОСОБА_2 вказувала, що ОСОБА_5 є її прабабусею, а ОСОБА_4 – бабусею. З останньою ОСОБА_3 проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 1976 року по день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 .
Смерть ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підтверджується свідоцтвами про смерть серії НОМЕР_3 від 11.09.2019 р. та серії НОМЕР_4 від 10.06.1996 р.
Згідно з відповіддю ГУ ПФУ в Миколаївській області від 27 червня 2025 року №1400-0401-8/54632, наданої на адвокатський запит, виплата допомоги на поховання ОСОБА_3 була здійснена 23 лютого 2022 року ОСОБА_6 на рахунок в АТ «УкрСиббанк».
Відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_5 від 11 липня 2002 року ОСОБА_6 є чоловіком заявниці ОСОБА_2 , шлюб між якими зареєстровано 11 липня 2002 року.
Після смерті ОСОБА_3 приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Денисовою О. О. заведено спадкову справу №23/2025 (у Спадковому реєстрі №74213513).
Із спадкової справи вбачається, що 16 червня 2025 року з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 через представника ОСОБА_7 звернулася ОСОБА_2 , зареєстрованим місцем проживання якої з 24 жовтня 2000 року є квартира АДРЕСА_2 .
На момент смерті ОСОБА_3 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади міста Миколаєва від 16 червня 2025 року. Датою реєстрації місця проживання вказано 10 березня 1988 року.
16 червня 2025 року приватним нотаріусом Денисовою О. О. винесено постанову, якою відмовлено ОСОБА_2 у вчиненні нотаріальної дії (видачі свідоцтва про право на спадщину за законом) у зв`язку з пропущенням строку для прийняття спадщини та відсутністю доказів спільного проживання зі спадкодавцем.
В індивідуальній картці №650 амбулаторного хворого ОСОБА_3 довіреною особою вказано ОСОБА_2 , яка зазначена як онука. Адресою його проживання зазначено квартиру АДРЕСА_2 .
ОСОБА_2 як довірена особа пацієнта ОСОБА_3 також зазначена в декларації №0001-АХТР-Х3АО про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, від 12 листопада 2021 року.
Згідно з інформацією КНП ММР «Міська лікарня №3» від 10 жовтня 2025 року №122/86.01-06 про смерть пацієнта ОСОБА_3 , який був доставлений до закладу охорони здоров`я з квартири АДРЕСА_2 , було повідомлено вказану у медичній картці стаціонарного хворого онуку ОСОБА_8 . 
Допитані в судовому засіданні 24 вересня 2025 року свідки ОСОБА_7 (двоюрідна сестра заявниці), ОСОБА_9 (колега заявниці), ОСОБА_10 (тітка заявниці) та ОСОБА_11 (тітка заявниці) пояснили, що ОСОБА_2 проживала постійно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_4 . Після смерті бабусі ОСОБА_4 . ОСОБА_2 продовжувала проживати з ОСОБА_3 однією сім`єю. Заявниця здійснювала за ним догляд, вони разом планували і здійснювали покупки, мали спільний бюджет, з пошаною і повагою ставилися один до одного як дідусь та онука. Коли ОСОБА_3 помер, ОСОБА_8 здійснила його підпоховання до своєї прабабусі.

Позиція апеляційного суду та нормативно-правове обґрунтування

Згідно з вимогами статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, відзиви, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження – це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з частинами першою, другою статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.
Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
Відповідно до частини четвертої статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.
Встановлення факту проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_3 на час відкриття спадщини та однією сім`єю з 1984 року по 14 лютого 2022 року необхідне їй для вирішення питання про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 . 
Стаття 1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Згідно з частиною першою статті 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна – місцезнаходженням основної частини рухомого майна зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.
Згідно зі статтею 338 ЦПК України суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону.
У частині першій статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Таким чином, законом на орган місцевого самоврядування покладено обов`язок подати заяву про визнання спадщини відумерлою, зокрема у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом.
Миколаївська міська рада заперечує проти заявлених ОСОБА_2 вимог та не визнає за нею право на спадкування після смерті ОСОБА_3 , отже, існує спір про право на спадкове майно.
З урахуванням наведеного, заява ОСОБА_2 про встановлення фактів проживання її з ОСОБА_3 на час відкриття спадщини та однією сім`єю з 1984 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 не підлягає розгляду у порядку окремого провадження, оскільки із поданої заяви випливає, що існує спір про право, який підлягає розгляду у порядку позовного провадження.
Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 19 березня 2021 року у справі №643/14985/18-ц, від 03 лютого 2021 року у справі №644/9753/19, від 12 листопада 2025 року у справі №644/819/23.
З огляду на наведене рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а заява ОСОБА_2 про встановлення фактів її проживання з ОСОБА_3 на час відкриття спадщини та однією сім`єю з 1984 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 – залишенню без розгляду.
Водночас заявниці необхідно роз`яснити, що залишення без розгляду заяви, не позбавляє її права на подання до суду позову на загальних підставах у порядку позовного провадження.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково (пункт 4 частини 1 статті 374 ЦПК України).
Відповідно до частини четвертої статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.
З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційних скарг, скасування рішення суду першої інстанцій та залишення заяви ОСОБА_2 без розгляду.

Керуючись ст.374, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Миколаївської міської ради та ОСОБА_2 , яка подана через її представника ОСОБА_1 , задовольнити частково.
Рішення Інгульського районного суду м. Миколаєва від 19 листопада 2025 року скасувати.
Заяву ОСОБА_2 про встановлення фактів її проживання з ОСОБА_3 на час відкриття спадщини та однією сім`єю з 1984 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без розгляду.
Роз`яснити ОСОБА_2 про право на звернення до суду з позовом у порядку загального позовного провадження.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий   О. В. Локтіонова

Судді  Т. В. Крамаренко

О. О. Ямкова 

Повне судове рішення складено 05 лютого 2026 року.