ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

13 січня 2026 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 751/4435/24
Головуючий у першій інстанції – Яременко І. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/140/26

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:
головуючого-судді: Онищенко О.І.
суддів: Скрипки А.А., Шарапової О.Л. 
Позивач: ОСОБА_1 
Відповідачі: Акціонерне товариство «Страхова компанія «ІНГО», ОСОБА_2 
Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_2 
Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 28 серпня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО», ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (суддя Яременко І.В.), ухвалене у м.Чернігів, повний текст рішення складено 02 вересня 2024 року, 
В С Т А Н О В И В:
У травні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про стягнення з Акціонерного товариства «Страхова компанія «Інго» (далі – АТ «СК «Інго») у відшкодування майнової (матеріальної) шкоди, заподіяної в результаті пошкодження колісного транспортного засобу «Toyota RAV», д.р.н. НОМЕР_1 , у дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 13 січня 2024 року, недоплачене страхове відшкодування у розмірі 9128,78 грн та з ОСОБА_2 - різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у розмірі 21 808,49 грн, а також витрат на розбирання/збирання задньої частини автомобіля в сумі 1000 грн і на проведення оцінки збитку в сумі 2000 грн, а загалом 24 808,49 грн. Позов мотивовано тим, що 13 січня 2024 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «BMW 330», д.р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «Toyota RAV», д.р.н. НОМЕР_1 , який стояв на парковці та який згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_1 . Учасники ДТП склали повідомлення про неї (Європротокол), у якому визначили винною особою водія ОСОБА_2 , який сплатив позивачу франшизу в розмірі 1500 грн. На час ДТП цивільно-правова відповідальність автомобіля «BMW 330» була застрахована в АТ «СК «Інго», яке після проведення розслідування страхового випадку частково компенсувало ОСОБА_1 заподіяну шкоду в розмірі 12 337,73 грн. Із вказаною сумою регламентної виплати позивачка не погоджується, вважає недоплаченою суму 9 128,78 грн, що пов`язано із заниженням страховиком розміру страхового відшкодування. ОСОБА_1 вказує, що оскільки вартість завданого їй майнового збитку перевищує страхову виплату, яку має провести страхова компанія, ОСОБА_2 повинен компенсувати їй різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в сумі 21 808,49 грн (43 275 грн, вартість ремонту транспортного засобу – 21466,51 грн, страхова виплата), а також витрати на розбирання/збирання задньої частини автомобіля в сумі 1000 грн і витрати на проведення оцінки збитку ОСОБА_3 в сумі 2000 грн.
Ухвалою Новозаводського районного суду м.Чернігова від 28 серпня 2024 року провадження у даній справі в частині заявлених позовних вимог до АТ «СК «Інго» про відшкодування майнової шкоди в розмірі 9 128,78 грн закрито у зв`язку з відсутністю предмету спору, на підставі п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України. Судом встановлено, що після відкриття провадження у справі відповідачем АТ «СК «Інго» здійснено доплату страхового відшкодування в розмірі заявлених до них вимог.
Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 28 серпня 2024 року позов задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок пошкодження транспортного засобу, у розмірі 21 808 грн 49 коп., витрати на розбирання/збирання задньої частини автомобіля у розмірі 1000 грн 00 коп., 2000 грн 00 коп. витрат, понесених за проведення автотоварознавчого дослідження, 7310 грн 10 коп. витрат, понесених на професійну правничу допомогу, та 885 грн 40 коп. судового збору; стягнуто з АТ «СК «Інго» на користь ОСОБА_1 2689 грн 90 коп. витрат, понесених на професійну правничу допомогу, та 162 грн 90 коп. судового збору; повернуто ОСОБА_1 з Державного бюджету України 162 грн 90 коп. судового збору, сплаченого 16 травня 2024 року; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Рішення суду мотивовано тим, що для повного відшкодування завданої шкоди винна особа, якою визнаний відповідач, зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, без урахування ПДВ. Суд не прийняв до уваги визначений АТ «СК «Інго» розмір страхового відшкодування, оскільки проведення огляду відбулось з порушенням Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, водночас звіт про оцінку автотоварознавчого дослідження транспортного засобу №132/34 від 13 березня 2024 року, проведений СПД « ОСОБА_3 », визнано обґрунтованим. Також суд дійшов висновку, що позивачем доведено необхідність виконання розбирання/збирання задньої частини автомобіля, пов`язаних саме з цією ДТП. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати вказане рішення суду в частині задоволених позовних вимог до нього і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, а в іншій частині рішення суду залишити без змін. Апеляційна скарга мотивована тим, що покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Відповідач вважає неналежним доказом звіт про оцінку, виконаний ФОП ОСОБА_3 , оскільки він здійснений на замовлення і за кошти позивачки, яка прямо зацікавлена у завищенні розміру шкоди; з висновку не зрозуміло, чому саме така вартість запасних частин та такий обсяг і вартість робіт; оцінювач не попереджався про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку; зі звіту не вбачається, що весь комплекс ушкоджень виник саме внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 13 січня 2024 року, оскільки огляд проводився лише 16 лютого 2024 року, отже транспортний засіб міг отримати інші пошкодження; суд не встановив, чи є ФОП ОСОБА_4 , який здійснював фактичний ремонт транспортного засобу на замовлення позивачки, платником ПДВ. За доводами ОСОБА_2 , не підлягають стягненню витрати на розбирання/збирання задньої частини автомобіля, оскільки позивачкою не доведено, що необхідність виконання таких робіт прямо пов`язана з ДТП. Також вказує, що витрати за проведення автотоварознавчого дослідження понесені позивачкою до звернення до суду, а тому не входять до складу судових витрат. ОСОБА_2 звертає увагу, що витрати на правову допомогу сплачені на рахунок ФОП, а не адвоката, хоча договір укладено саме з адвокатом.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін. Позивачка вказує, що огляд транспортного засобу страховиком проводився у м.Чернігові, а розрахунок страхового відшкодування – у головному офісі АТ «СК «Інго» у м.Києві, тобто вони проведені з порушенням законодавства. Отже страховик заздалегідь діяв протизаконно та недобросовісно і не погоджував із позивачкою розмір страхового відшкодування, а його розрахунки не відповідають вимогам ст.102 ЦПК України. Щодо витрат на розбирання/збирання задньої частини автомобіля, то ОСОБА_1 вважає, що вони пов`язані із загальним, заподіяним їй, матеріальним збитком, узгоджуються із ст.22, 1166, 1192, 1194 ЦК України, і понесені позивачкою для того, щоб оцінювач ОСОБА_3 міг зафіксувати приховані пошкодження автомобіля та виконати свій звіт і розрахунок, як і понесені витрати на проведення автотоварознавчого дослідження транспортного засобу.
Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.
Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки рішення суду оскаржується лише в частині задоволених позовних вимог до ОСОБА_2 , то в іншій частині воно апеляційним судом не переглядається. 
Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Зазначеним вимогам закону судове рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині відповідає. 
По справі встановлено, що ОСОБА_1 є власницею автомобіля «Toyota RAV4», д.р.н. НОМЕР_1 , що підтверджено копією відповідного свідоцтва (а.с.12).
13 січня 2024 року о 10 год. 35 хв. біля буд. № 49-А по пр-ту Миру в м. Чернігові сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «BMW 330», д.р.н. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 (який є і власником автомобіля), та автомобіля «Toyota RAV4», д.р.н. НОМЕР_1 , який стояв на парковці та належить ОСОБА_1 (а.с.16-17). Учасниками ДТП складено повідомлення про дорожньо-транспортну (європротокол), згідно з яким винною особою у настанні ДТП визнано ОСОБА_2 . 
На час ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «BMW 330», д.р.н. НОМЕР_2 , була застрахована в АТ «СК «ІНГО» на підставі поліса №217346910 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому встановлено ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну – 160 000 грн, франшиза – 1500 грн (а.с. 18).
ОСОБА_1 не заперечує, що 13 січня 2024 року ОСОБА_2 сплатив їй 1500 грн франшизи, що підтверджено також документально (а.с. 19).
09 лютого 2024 року ОСОБА_1 листом запросила представника АТ «СК «Інго» та ОСОБА_2 на огляд пошкодженого автомобіля «Toyota RAV4», д.р.н. НОМЕР_1 , який мав проводитися оцінювачем ОСОБА_5 16 лютого 2024 року о 09:00 год. по АДРЕСА_1 (а.с.22, 23, 24, 25).
Відповідно до звіту про оцінку №32/24 автотоварознавчого дослідження транспортного засобу від 13 березня 2024 року, проведеного СПД « ОСОБА_3 », вартість ремонту легкового автомобіля «Toyota RAV4», д.р.н. НОМЕР_1 , після ушкодження складає 43 046,58 грн (у тому числі ПДВ – 7 174,43 грн), матеріальний збиток, завданий власнику КТЗ, складає 27 559,81 грн (у тому числі ПДВ – 4 593,30 грн) (а.с. 26-46).
26 березня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до АТ «СК «Інго» з заявою про відшкодування оціненої шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 13 січня 2024 року за участю забезпеченого транспортного засобу «BMW 330», д.р.н. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , та пошкодженого транспортного засобу «Toyota RAV4», д.р.н. НОМЕР_1 . Узгоджений з АТ «СК «Інго» (відповідно до ст. 36.2. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») розмір заподіяного збитку - у сумі 22 966,51 грн (а.с. 20).
05 квітня 2024 року на банківську картку позивачки зараховано платіж у розмірі 12 337,73 грн з призначенням платежу: АТ «СК «Інго» оплата страхового відшкодування по договору 217346910 ОСОБА_1 (а.с. 21).
На замовлення ОСОБА_1 ФОП ОСОБА_4 надав послуги з ремонту автомобіля «Toyota RAV4», д.р.н. НОМЕР_1 , загальна вартість яких становить 43 275 грн, з них – 27 625 грн – запчастини та матеріали, 15 650 грн - роботи (а.с. 50, 51). 22 квітня 2024 року позивачка оплатила надані послуги, що підтверджується копією платіжної інструкції (а.с.52).
Відповідно до копії платіжної інструкції № 14605 від 28 червня 2024 року АТ «СК «Інго» сплатило ОСОБА_1 страхове відшкодування згідно з договором №217346910 в розмірі 9128,78 грн (а.с. 113).
За проведення автотоварознавчого дослідження ОСОБА_1 сплатила на рахунок ФОП ОСОБА_3 2000 грн, що підтверджується копією платіжної інструкції (а.с. 47). Крім того, позивачка сплатила за розбирання/збирання задньої частини автомобіля для проведення огляду 1000 грн (а.с. 53, 54, 55).
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. 
У статті 1192 ЦК України визначено, що розмір збитків, які підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. 
Частиною 2 статті 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.
Страхування – це правовідносини щодо захисту страхових інтересів фізичних та юридичних осіб (страховий захист) при страхуванні ризиків, пов`язаних з життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням, з володінням, користуванням і розпорядженням майном, з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі, у разі настання страхових випадків, визначених договором страхування, за рахунок коштів фондів, що формуються шляхом сплати страхувальниками страхових премій (платежів, внесків), доходів від розміщення коштів таких фондів та інших доходів страховика, отриманих згідно із законодавством (стаття 1 Закону України «Про страхування»).
Відповідно до ст.979 ЦК України договір страхування укладається відповідно до цього Кодексу, Закону України «Про страхування», інших законодавчих актів. Законом може бути встановлено обов`язок фізичної або юридичної особи укласти договір страхування (обов`язкове страхування).
Предметом договору страхування є передача страхувальником за плату ризику, пов`язаного з об`єктом страхування, страховику на умовах, визначених договором страхування або законодавством України. Об`єктом страхування може бути, зокрема відповідальність за заподіяну шкоду особі або її майну (ст.980 ЦК України).
Згідно із ст.999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Зокрема статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
У пункті 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. 
Згідно зі ст. 29 цього Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з його відновлювальним ремонтом з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
Відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин):
- страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування (п. 34.1 ст. 34);
- протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків (п. 34.2 ст. 34);
- для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні експерти або юридичні особи, у штаті яких є експерти (п. 34.4 ст. 34);
- страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою (абз. 1 п. 36.1 ст. 36).
Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.
Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Проте, якщо розмір страхового відшкодування визначений без проведення експертизи за згодою страховика та потерпілого, і такий розмір страхового відшкодування не перевищує ліміту відповідальності страховика, то при вирішенні спору за позовом потерпілого у дорожньо-транспортній пригоді до винуватця про відшкодування шкоди на підставі ст. 1194 ЦК України, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди, підлягає встановленню: - загальний розмір заподіяної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи; - розмір оціненої шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, яка підлягала відшкодуванню страховиком відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»; - чи покриває ліміт відповідальності, встановлений договором про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, розмір шкоди, яка підлягає відшкодуванню відповідно до пункту 22.1 ст. 22 цього Закону.
Дорожньо-транспортна пригода, що є об`єктом судового розгляду, є страховим випадком відповідно до умов договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладення якого посвідчено страховим полісом № НОМЕР_3 .
Шкоду, спричинену тією пригодою, ОСОБА_1 відшкодовано АТ «СК «Інго» в сумі 12 337,74 грн + 9128,78 грн = 21 466,52 грн. З урахуванням 4593,30 грн ПДВ та 1500 грн сплаченої ОСОБА_2 франшизи, матеріальний збиток становить (згідно із звітом оцінювача ОСОБА_3 ) 27 559,81 грн. Вартість ремонту автомобіля позивача відповідно до цього ж звіту складає 43 046,58 грн.
Позивачкою понесені фактичні затрати на ремонт автомобіля «Toyota RAV4», д.р.н. НОМЕР_1 , у розмірі 43 275 грн, що підтверджується належними, допустимими, достовірними й достатніми доказами, які не спростовані під час розгляду справи.
У статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) зазначено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Різниця між виплаченою страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля, пошкодженого у ДТП, викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме франшизою та врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу, оплачується винуватцем дорожньо-транспортної пригоди. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові по справі №755/7666/19 від 15 жовтня 2020 року.
У звіті про оцінку авто товарознавчого дослідження транспортного засобу визначено коефіцієнт фізичного зносу колісного транспортного засобу «Toyota RAV4», д.р.н. НОМЕР_1 , який ? 0,50 (а.с.31).
Отже, у ході розгляду справи встановлено недостатність суми страхового відшкодування для відновлення пошкодженого майна позивачки, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_2 різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, без урахування ПДВ, що становить 21 808,49 грн.
Доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.
Так, досягнення згоди ОСОБА_1 та АТ «СК «Інго» про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності страховика не впливає на необхідність стягнення франшизи та шкоди з урахування зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу, з винуватця дорожньо-транспортної пригоди, у зв`язку з законодавчими обмеженнями щодо відшкодування цих сум страховиком.
Звернення особи до суб`єкта оціночної діяльності із заявою про проведення автотоварознавчого дослідження є правом такої особи, яким і скористалася позивачка. При цьому наданий нею звіт про оцінку №32/24 від 13 березня 2024 року проведений згідно із Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24.11.2003 № 142/5/2092. За таким звітом оцінку виконано ФОП ОСОБА_3 , який є суб`єктом оціночної діяльності (сертифікат №626/2023 від 07 листопада 2023 року, кваліфікаційне свідоцтво оцінювача ФДМ України МФ №7701 від 09 жовтня 2010 року); оцінка здійснена за наслідками огляду об`єкта дослідження оцінювачем в присутності власника транспортного засобу ОСОБА_1 за відсутності запрошених осіб, які не з`явилися, будь-яких зауважень щодо складеного акту огляду не заявили; пошкодження автомобіля були зафіксовані суб`єктом оціночної діяльності у фототаблицях, які є додатком до звіту про оцінку. Тому звіт про оцінку є належним та допустимим доказом розміру заподіяної матеріальної шкоди.
Відповідачем ОСОБА_2 не доведено, що оцінювачем здійснено невірні розрахунки чи включено до переліку пошкоджень такі, які не відносяться до ДТП за його участі.
Висновок автотоварознавчого дослідження є належним доказом, навіть якщо оцінювач не був попереджений про кримінальну відповідальність, оскільки відсутність такого попередження не робить висновок недопустимим доказом. Однак, суд оцінюватиме цей доказ разом з іншими обставинами справи, і відсутність попередження може бути врахована при оцінці його достовірності.
ОСОБА_2 не скористався процесуальним правом на спростування визначеної позивачем матеріальної шкоди та не надав суду переконливих доказів.
Відповідач також не позбавлений права надати суду докази того, чи є ФОП ОСОБА_4 , який здійснював фактичний ремонт транспортного засобу на замовлення позивачки, платником ПДВ. При цьому, ФОП ОСОБА_4 надав замовнику ОСОБА_1 рахунок та акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) на загальну суму 43 275 грн 00 коп. саме без ПДВ.
Суд першої інстанції обгрунтовано визнав звіт про оцінку №32/24 від 13 березня 2024 року належним та допустимим доказом у справі, не прийнявши до уваги визначений АТ «СК «Інго» розмір страхового відшкодування, оскільки огляд транспортного засобу не проводився безпосередньо експертом (оцінювачем) страхової компанії.
АТ «СК «Інго», доплативши після відкриття провадження у справі страхове відшкодування, фактично погодилося з визначеним у звіті розміром матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Toyota RAV4», д.р.н. НОМЕР_1 . Вказаний звіт страхова компанія не оспорювала.
Доводи апеляційної скарги, що суд без мотивування не взяв до уваги звіт АТ «СК «Інго», а повністю врахував звіт ФОП ОСОБА_3 , який має недоліки, є безпідставними.
Оскільки витрати на розбирання/збирання задньої частини автомобіля були понесені позивачкою для проведення огляду транспортного засобу і визначення матеріального збитку, заподіяного в ДТП, винним в якому є ОСОБА_2 , то суд правомірно поклав обов`язок з відшкодування вказаних витрат на останнього.
Частинами 1, 2 статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).
Понесені ОСОБА_1 витрати на проведення автотоварознавчого дослідження пов`язані з розглядом даної справи, на підставі звіту про оцінку автотоварознавчого дослідження судом визначено розмір матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок пошкодження транспортного засобу позивачки, а тому відсутні підстави стверджувати, що такі витрати не входять до складу судових витрат. 
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що витрати на правову допомогу адвокатом доведені належними і допустимими доказами в силу ст. 77-80, п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
Так, під час розгляду справи інтереси позивачки представляв адвокат Селюх А.В. на підставі договору про надання правничої допомоги від 07 березня 2024 року. 
Пунктом 2.3 цього договору сторони обумовили обов`язок клієнта здійснити оплату правничої допомоги на підставі погодженого розрахунку в сумі 10 000 грн, які ОСОБА_1 і сплачені двома рівними сумами (по 5000 грн) 07 березня і 16 травня 2024 року на рахунок ФОП ОСОБА_6 . У платіжних інструкціях зазначено призначення платежу: за витрати на правничу допомогу, зг.Договору про надання правничої допомоги від 07.03.2024р. (а.с.61, 62).
Відповідно до ст.13 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.
Реєстрація адвоката як фізичної особи-підприємця є лише формою обліку та оподаткування доходів, а не окремою його діяльністю. У даному випадку ключове значення має предмет договору – надання професійної правничої допомоги і сплата клієнтом коштів саме за надані адвокатом послуги, про що зазначено в платіжних документах. Відповідно, спосіб оплати витрат на професійну правничу допомогу (на рахунок ФОП, а не адвоката), не є підставою для відмови в їх відшкодуванні.
Враховуючи викладене в сукупності, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення указаного позову в оскаржуваній частині та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального чи процесуального права, що може бути підставою для скасування судового рішення.
Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 375, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -
У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 28 серпня 2024 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом 30 днів з дня складення повної постанови.

Головуючий: Судді: