ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 січня 2026 року 
м. Київ
справа № 357/9216/18
провадження № 51-3333 км 25
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі: 
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 , 
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
особи, щодо якої
закрито кримінальне провадження ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на ухвалу Київського апеляційного суду від 21 травня 2025 року щодо 
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Біла Церква, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , 
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 383 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
1. Вироком ІНФОРМАЦІЯ_2 від 29 квітня 2024 року ОСОБА_7 було засуджено за ч. 1 ст. 383 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік. Відповідно до ч. 5 ст. 74 КК звільнено від призначеного покарання на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК, у зв`язку із закінченням строків давності.
2. Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні. 
3. Київський апеляційний суд ухвалою від 21 травня 2025 року вирок суду щодо ОСОБА_7 скасував та закрив кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КК у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи та вичерпанням можливостей їх отримання. 
4. За обставин, детально викладених у вироку, 06 вересня 2017 року приблизно о 17 годині ОСОБА_8 , рухаючись на власному автомобілі «Mercedes Benz Sprinter» д.н.з. НОМЕР_1 з проспекту Князя Володимира по вул. Гагаріна в м. Біла Церква Київської області, помітив припаркований в другому ряду автомобіль «Toyota Camry» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_7 , в якому були відчинені задні ліві двері, що створювало перешкоду для здійснення руху його автомобіля. Призупинившись та зробивши зауваження ОСОБА_7 щодо створення перешкоди для руху автомобіля, між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 виникла словесна суперечка. Після чого ОСОБА_7 власноруч зачинила дверцята автомобіля, а ОСОБА_8 продовжив рух та в подальшому припаркував свій автомобіль на автостанції, що розташована по АДРЕСА_3 .
5. Цього ж дня приблизно о 17:20 годині чоловік ОСОБА_7 - ОСОБА_9 , перебуваючи на автостанції, що розташована по АДРЕСА_3 , підійшов до ОСОБА_8 та наніс останньому тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості. За вказаним фактом 07 вересня 2017 року до ЄРДР внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК.
6. Водночас ОСОБА_7 , достеменно знаючи про те, що 06 вересня 2017 року будь-якої дорожньо-транспортної пригоди за її участю не було, на ґрунті раптово виниклого злочинного умислу, направленого на вчинення завідомо неправдивого повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення, 08 вересня 2017 року спочатку звернулась до швидкої допомоги про те, що за її участі нібито вчинено ДТП, під час якої вона отримала забій м`яких тканин грудної клітки, закритий перелом ребра зліва, розтяг лівого гомілково ступневого суглобу, закритий крайовий перелом основної фаланги п`ятого пальця лівої ступні.
7. Крім цього, ОСОБА_7 09 вересня 2017 року звернулась до ІНФОРМАЦІЯ_3 з повідомленням про вчинення ДТП, а саме про те, що 06 вересня 2017 року приблизно о 17:20 годині ОСОБА_8 на автомобілі «Mercedes Benz Sprinter» д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Гагаріна в м. Біла Церква здійснив наїзд на її ліву ступню. При цьому ОСОБА_7 поставила свій підпис у заяві про вчинене кримінальне правопорушення від 09 вересня 2017 року про те, що вона попереджена про кримінальну відповідальність згідно зі ст. 383 КК, а саме за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину.
8. Проте, в подальшому встановлено, що в дійсності ОСОБА_8 не було вчинено порушень правил дорожнього руху. Відповідно до висновку експерта № 19/12-1/136-/18 від 22 травня 2018 року ОСОБА_8 на автомобілі «Mercedes Benz Sprinter» д.н.з. НОМЕР_1 не здійснював наїзд на ОСОБА_7 , а враховуючи загальний механізм розвитку дорожньої ситуації зафіксований на відеозаписі з камер спостереження, наїзд на ОСОБА_7 у даній дорожні обстановці з технічної токи зору виключається.
9. Таким чином, ОСОБА_7 , будучи попередженою про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, що передбачене ст. 383 КК, повідомила органу досудового розслідування про факт кримінального правопорушення, якого в дійсності вчинено не було.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
10. У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, порушує питання про скасування рішення суду апеляційної інстанції та призначення нового розгляду у цьому суді.
11. На обґрунтування своїх доводів прокурор вказує, що апеляційний суд, безпідставно визнав недопустимими усі докази, вилучені з кримінального провадження за фактом дорожньо-транспортної пригоди, не надав оцінки тому, що старший слідчий СУ ГУ НП в Київській області ОСОБА_10 , якою здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні за ч. 1 ст. 383 КК, на час проведення огляду від 30 травня 2018 року, входила до групи слідчих у кримінальному провадженні за ч. 1 ст. 286 КК, а відповідно входила до суб`єктного складу володільця інформації та мала законний доступ до матеріалів обох кримінальних проваджень.
12. Судом апеляційної інстанції не взято до уваги та не надано оцінку постанові від 14 червня 2018 року про закриття кримінального провадження № 12017110030004788 за ч. 1 ст. 286 КК у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення, яка була долучена прокурором під час судового розгляду, а не під час проведення огляду.
13. На підтвердження винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення свідчать покази допитаних як свідків у ході судового розгляду лікаря ОСОБА_11 , слідчого ОСОБА_12 , експерта ОСОБА_13 , свідка ОСОБА_8 , які підтвердили факт відсутності події дорожньо-транспортної пригоди за участю ОСОБА_7 , а також покази самої обвинуваченої, яка не заперечує факт підписання нею заяви про вчинення дорожньо-транспортної пригоди.
14. Вказує, що суд апеляційної інстанції, приймаючи рішення про закриття кримінального провадження № 12018110000000194 за обвинуваченням ОСОБА_7 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК безпідставно залишив поза увагою доводи сторони обвинувачення, не оцінивши усі докази у їх сукупності, які були дослідженні під час судового розгляду, не надав їм належної правової оцінки, не мотивував та не аргументував у зв`язку з чим взяв до уваги лише доводи сторони захисту та при цьому відкинув позицію сторони обвинувачення. 
15. Зазначає, що оскільки кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 383 КК вважається закінченим з моменту надходження повідомлення до відповідних адресатів у будь-якій формі,тобто доведення до їх відома завідомо для винуватого неправдивої інформації про факт вчинення правопорушення, у даному кримінальному провадженні ключовим є подача і підписання заяви про злочин ОСОБА_7 (доведення інформації до слідчого). 
16. Прокурор стверджує, що апеляційний суд, ухвалюючи рішення про закриття провадження обмежився формальним посиланням на вимоги статей 217 та 257 КПК, попри те, що положення вказаних статей не можливо застосувати до досліджуваних у ході судового розгляду обставин. 
17. Стверджує, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.
18. На адресу Суду від захисника ОСОБА_6 надійшли заперечення на касаційну скаргу прокурора, у яких він, наводячи відповідні аргументи просить касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Позиції учасників судового провадження
19. У судовому засіданні прокурор підтримав касаційну скаргу та просив її задовольнити. Адвокат ОСОБА_6 та ОСОБА_7 заперечували щодо задоволення касаційної скарги.
Мотиви Суду
20. Заслухавши доповідь судді, позицію прокурора, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку про таке.
21. Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
22. Згідно з положеннями ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.
23. Статтею 412 КПК визначено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
24. Згідно ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотримання вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведенні належні і достатні мотиви та підставі його ухвалення.
25. Відповідно до п. 2 ч. 1, ч. 3 ст. 419 КПК у мотивувальній частині ухвали суду апеляційної мають бути зазначені мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався. При скасуванні або зміні судового рішення в ухвалі має бути зазначено, які статті закону порушено та в чому саме полягають ці порушення або необґрунтованість вироку чи ухвали.
26. Приймаючи рішення про скасування обвинувального вироку суду першої інстанції та закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_7 , суд апеляційної інстанції вказаних вимог закону не дотримався.
27. Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції на підставі зібраних та перевірених у судовому порядку доказів дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 383 КК.
28. Суд апеляційної інстанції, переглядаючи кримінальне провадження за апеляційною скаргою сторони захисту, вирок місцевого суду скасував, а кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК закрив у зв`язку із не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи та вичерпанням можливостей їх отримання.
29. На обґрунтування своїх висновків, апеляційний суд, зазначив, що суд першої інстанції на підтвердження винуватості обвинуваченої послався на докази, здобуті в результаті проведення слідчих дій під час досудового розслідування в іншому кримінальному провадженні - № 12017110030004788 від 9 вересня 2017 року щодо ОСОБА_8 .
30. При цьому, суд апеляційної інстанції зазначив, що докази, здобуті в іншому кримінальному провадженні, можуть бути використані в новому кримінальному провадженні за певних умов, передбачених КПК, а саме, у разі об`єднання чи виділення матеріалів досудового розслідування, про що рішення приймається прокурором (ч. 5 ст. 217 КПК), або на підставі ухвали слідчого судді, якою надано дозвіл на використання інформації, одержаної в результаті НСРД в одному провадженні, як доказової в іншому провадженні (ст. 257 КПК).
31. Оскільки у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 НСРД не проводились, а всі слідчі дії проведені в іншому кримінальному провадженні - № 12017110030004788, при цьому вказані кримінальні провадження не об`єднувались і не виділялись в окреме провадження, це, на думку апеляційного суду, унеможливлює подальше використання базових доказів, вилучених з іншого кримінального провадження та є безумовною підставою для визнання таких доказів недопустимими.
32. Разом із тим, у ст. 217 КПК визначено вичерпний перелік підстав для об`єднання та виділення матеріалів досудового розслідування. У даному кримінальному провадженні, як убачається з його матеріалів, відсутні визначені цією нормою підстави для об`єднання чи виділення матеріалів досудового розслідування кримінальних правопорушень у кримінальних провадженнях № 12017110030004788 від 09 вересня 2017 року за ч. 1 ст. 286 КК та № 12018110000000194 від 14 березня 2018 року відносно ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 383 КК.
33. Крім того, положення ст. 257 КПК стосуються виключно використання результатів НСРД. При цьому, як вбачається з матеріалів, з кримінального провадження № 12017110030004788 від 09 вересня 2017 за ч. 1 ст. 286 КК результати НСРД не вилучались та не використовувались як доказ у кримінальному провадженні №12018110000000194 від 14 березня 2018 року відносно ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 383 КК.
34. Колегія суддів зауважує, що застосування належної юридичної процедури є не самоціллю, а важливою умовою досягнення результатів кримінального судочинства, визначених законодавцем у ст. 2 КПК.
35. Порядок отримання доказів через здійснення слідчих (розшукових) дій у кримінальному провадженні регулюється Розділом ІІІ КПК, а главою 4 цього Кодексу встановлено критерії допустимості доказів. 
36. Відповідно до ч. 1 ст. 237 КПК з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей, документів та комп`ютерних даних. За змістом ч. 5 цієї статті при проведенні огляду можуть бути вилучені документи, які мають значення для кримінального провадження. 
37. Як убачається з матеріалів провадження, старший слідчий СУ ГУ НП в Київській області ОСОБА_10 , якою здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12018110000000194 від 14 березня 2018 року за ч. 1 ст. 383 КК, входила до групи слідчих у кримінальному провадженні № 12017110030004788 від 09 вересня 2017 року, відповідно входила до суб`єктного складу володільця інформації та мала законний доступ до матеріалів вказаного кримінального провадження. 
38. На підставі положень статей 104, 105, 106, 223, 237 КПК, старшим слідчим СУ ГУ НП в Київській області ОСОБА_10 проведено огляд матеріалів кримінального провадження № 12017110030004788 від 09 вересня 2017 року та вилучено оригінали відповідних документів, про що складено протокол огляду від 30 травня 2018 року, який надалі, долучено до матеріалів даного кримінального провадження. 
39. Колегія суддів зауважує, що такий підхід узгоджується й з практикою суду у частині вилучення документів на підставі ухвали слідчого судді про тимчасовий доступ до речей і документів, оскільки процесуальний закон вимагає втручання слідчого судді, який своєю ухвалою може зобов`язати володільця надати органу досудового розслідування тимчасовий доступ до речей і документів лише у разі відмови особи надати такий доступ (постанови від 11 травня 2021року у справі № 711/2233/18, від 03 жовтня 2023 року у справі № 596/509/22).
40. Враховуючи викладене, на думку колегії суддів, у цьому провадженні апеляційний суд припустився невмотивованих висновків щодо визнання доказів, вилучених під час проведення слідчої дії, а саме огляду, відповідно до ст. 237 КПК, недопустимими. 
41. Як убачається з матеріалів провадження, місцевий суд дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального провадження, передбаченого ч. 1 ст. 383 КК у тому числі і на підставі безпосередньо досліджених показань свідків та експерта. Разом з тим, суд апеляційної інстанції, обмежившись лише дослідженням наявних в матеріалах провадження письмових доказів, здобутих в іншому кримінальному провадженні, безпосередньо не дослідивши показання свідків та експерта, визнав їх недостатніми для доведення винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, при цьому належним чином не мотивував своє рішення у цій частині. 
42. Також суд апеляційної інстанції не дав оцінки постанові від 14 червня 2018 року про закриття кримінального провадження № 12017110030004788 у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення, яка була долучена прокурором під час судового розгляду.
43. Таким чином, суд апеляційної інстанції, визнаючи зібрані у кримінальному провадженні докази в порядку ст. 237 КПК , а саме згідно з протоколом огляду від 30 травня 2018 року, недопустимими, а інші докази недостатніми для доведення винуватості ОСОБА_7 , своє рішення належним чином не вмотивував та дійшов передчасного висновку про необхідність закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_7 у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи та вичерпанням можливостей їх отримання.
44. За таких обставин, касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково, а ухвала апеляційного суду - скасуванню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК, із призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого апеляційний розгляд здійснити відповідно до вимог кримінального процесуального закону і прийняти законне та обґрунтоване судове рішення
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 Кримінального процесуального кодексу України, Суд
ухвалив: 
Касаційну скаргу прокурора задовольнити частково.
Ухвалу Київського апеляційного суду від 21 травня 2025 року скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3