ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/3082/19 Суддя (судді) першої інстанції: Леміщак Дмитро Михайлович

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Штульман І.В.
суддів:  Оксененка О.М.,
Черпака Ю.К., 
при секретарі: Красновій О.Р.,
за участі: Янковця А.М. та Гераська О.А., - представників відповідача,-
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Води України" на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 28 травня 2025 року у справі за адміністративним позовом Державної служби геології та надр України до Товариства з обмеженою відповідальністю "Води України" про зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

18 лютого 2019 року Державна служби геології та надр України звернулася в Окружний адміністративний суд м. Києва з адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) "Води України" в якому просить суд припинити право користування надрами шляхом анулювання спеціального дозволу на користування надрами №4267 від 30 листопада 2012 року, наданого ТОВ «Води України» на 20 років до 2023 року (а.с.5-11).
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 лютого 2022 року відкрито провадження в адміністративній справі (а.с.1).
Станом на 15 грудня 2022 року, - день набрання чинності Законом України від 13 грудня 2022 року №2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» (далі - Закон №2825-IX), адміністративну справу №640/3082/19 Окружним адміністративним судом міста Києва розглянуто не було.
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ Закону №2825-ІХ (в редакції Закону України Про внесення зміни до пункту 2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 16 липня 2024 року №3863-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду щодо забезпечення розгляду адміністративних справ»), адміністративну справу №640/3082/19 передано на розгляд та вирішення Житомирському окружному адміністративного суду.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 28 травня 2025 року адміністративний позов задоволено повністю (а.с.62-68). 
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ "Води України" не виконало обов`язку подавати звітність за формою 6-ГР (річна), не сплачувало рентну плату, не приступило до виконання робіт, передбачених Угодою №4267 про умови користування надрами від 30 листопада 2012 року (далі - Угода №4267), не розпочало виконання геологічного вивчення та дослідно-промислової розробки, тобто діяльністю, пов`язаною із використанням надр, фактично не займалося, що свідчить про недотримання мети спеціального дозволу. З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку про порушення відповідачем вимог, передбачених спеціальним дозволом на користування надрами, що є самостійною підставою для припинення права користування ними.
Не погоджуючись з рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 28 травня 2025 року, ТОВ "Води України" через "Електронний суд" подало 22 та 25 серпня 2025 року апеляційні скарги до Шостого апеляційного адміністративного суду, в яких просить скасувати рішення суду першої інстанції та закрити провадження по справі. В обґрунтування апеляційної скарги представник відповідача зазначає, що невиконання ТОВ «Води України» програми робіт, зокрема, нерозпочинання дослідно-промислової розробки, невиконання видобутку корисних копалин Кулісної площі у І-му кварталі 2016 року як це передбачалося програмою робіт безпосередньо пов`язане з окупацією Російською Федерацією 20 лютого 2014 року Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, в тому числі Північно - західного шельфу Чорного моря на якому розташоване родовище - Кулісна площа. Тобто, ТОВ «Води України» не виконував роботи на родовищі - Кулісна площа, які передбачені програмою робіт в силу настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), що настали в зв`язку з окупацією Російською Федерацією 20 лютого 2014 року Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, в тому числі Північно - західного шельфу Чорного моря на якому розташоване родовище - Кулісна площа. Вказані обставини, на думку апелянта, унеможливили виконання відповідних обов`язків. 
Позивач Державна служба геології та надр України у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що ТОВ «Води України» не виконало обов`язку подавати звітність за формою 6-ГР, не сплачувало рентну плату, не приступило до виконання робіт, передбачених Угодою №4267, не розпочало виконання геологічного вивчення та дослідно-промислової розробки, тобто діяльністю, пов`язаною із використанням надр, фактично не займається, що свідчить про недотримання мети спеціального дозволу. Окрім того, у відзиві на позовну заяву ТОВ «Води України» - фактично підтвердило, що не виконували мету спеціального дозволу, а саме: «Товариство не приступило до виконання програми робіт з користування надрами для видобування корисних копалин на Кулісній площі, рентна плата Товариством не сплачувалась» - що є прямим порушенням законодавства у сфері надрокористування, а саме пунктом 6 статті 26 Кодексу України про надра. 
У відповіді на відзив на апеляційну скаргу представник відповідача ТОВ «Води України» зазначає, що тимчасово виконуючий обов`язки голови Державної служби геології та надр України Олег Кирилюк ще 22 лютого 2018 року, тобто за рік до дня подання позову про справі №640/3082/19, на прес-конференції в Українському національному інформаційному агентстві «Укрінформ», заявив про те, що Північно-західний шельф Чорного моря АР Крим (крім ділянок біля м. Одеса) окуповано Російською Федерацією, а відтак жодні роботи ТОВ «Води України» з дослідно-промислової розробки, роботи з видобутку корисних копалин Кулісної площі, зокрема, у І-му кварталі 2016 року по Спеціальному дозволу не могли проводитися що є прямим свідченням неможливості виконання ТОВ «Води України» Угоди №4267 та Програми робіт по Спеціальному дозволу №4267. Вважає, що існують об`єктивні підстави для скасування в апеляційному порядку рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 28 травня 2025 року у справі №640/3082/19.
За змістом частини першої статті 309 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
За приписами частини другої статті 309 КАС України, у виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу.
Згідно з частиною четвертою статті 9 КАС України, суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі.
Пунктом 1 статті 6, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку. 
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду з метою забезпечення повного та всебічного розгляду справи, а також прийняття законного та обґрунтованого рішення з дотриманням процесуальних прав усіх учасників судового процесу, дійшла висновку про наявність підстав для продовження строку розгляду апеляційної скарги на розумний строк.
Позивач про день, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, свого представника у судове засідання не направив, про причини неявки свого представника суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи суду не надавав. 
Представники відповідача у судовому засіданні надали пояснення, аналогічні викладеним в апеляційній скарзі просили суд скасувати рішення суду першої інстанції та закрити провадження по справі. 
Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення представників відповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 28 травня 2025 року, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду приходить до наступного.
З відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТОВ "Води України" зареєстровано юридичною особою з 18 вересня 2002 року, основним видом діяльності є добування природного газу.
30 листопада 2012 року Державною службою геології та надр України товариству "Води України" видано спеціальний дозвіл на користування надрами №4267 на геологічне вивчення, у тому числі на дослідно-промислову розробку з подальшим видобуванням нафти, газу (промислова розробка родовищ) на Кулісній площі, розташованій на північно-західному шельфі Чорного моря (а.с.12).
У Спеціальному дозволі на користування надрами встановлено, зокрема, обов`язки своєчасної і повної сплати обов`язкових платежів до державного бюджету, надання щорічної звітності перед Державним науково-виробничим підприємством (далі - ДНВП) "Геоінформ України" щодо дослідно-промислової розробки згідно з формою 6-ГР.
Невід`ємною частиною спеціального дозволу є Угода №4267 укладена між позивачем та відповідачем, відповідно до пункту 7.1 розділу 7 якої надрокористувач зобов`язаний щороку подавати до Держгеонадр інформацію щодо стану виконання Програми робіт за формою згідно з законодавством та надавати пояснення з питань, що входять до компетенції Держгеонадр (а.с.13-16).
Згідно пункту 5.3 Угоди №4267, при виконанні робіт відповідно до умов угоди Надрокористувач зобов`язаний, зокрема, проводити та фінансувати роботи у терміни та в межах зазначених у Програмі робіт; дотримуватися вимог законодавства України, чинних стандартів, правил, норм виконання робіт, пов`язаних з користуванням надрами; використовувати надра відповідно до цілей, для яких їх було надано; дотримуватися вимог, передбачених Дозволом та цією Угодою; надавати в установленому порядку Держгеонадрам інформацію щодо користування надрами.
Відповідно до програми робіт, затвердженої як додаток №2 до Угоди №4267, ТОВ "Води України" зобов`язалося розпочати дослідно-промислову розробку Кулісної площі у І кварталі 2016 року. Згідно з умовами дозволу та угоди надрокористувач мав забезпечити повноту геологічного вивчення, раціональне використання надр, подання щорічної звітності за формою 6-ГР до Державного науково-виробничого підприємства (далі - ДНВП) "Геоінформ України" та сплату рентної плати за користування надрами. 
Протягом 2015-2016 років та першого півріччя 2017 року ТОВ "Води України" подавало до Державної фіскальної служби України податкові розрахунки з рентної плати за користування надрами з нульовими показниками. 
25 липня 2017 року Державна фіскальна служба України направила до Державної служби геології та надр України лист №12590/5/99-99-12-03-04-16, в якому повідомила про відсутність нарахувань рентної плати ТОВ "Води України" за вказаний період. У листі зазначалося, що це є підставою для припинення права надрокористування відповідно до пункту 6 статті 26 Кодексу України "Про надра" (а.с.17-18).
28 серпня 2017 року Державна служба геології та надр України видала наказ №374, яким зобов`язала ТОВ "Води України" у строк 10 календарних днів з моменту отримання повідомлення надати інформацію та документальне підтвердження виконання Угоди №4267, програми робіт, наявності затверджених проектних документів та виконання проектних рішень (а.с.19).
01 вересня 2017 року Державна служба геології та надр України направила ТОВ "Води України" лист №18669/03/14-17 з відповідним запитом щодо надання інформації (а.с.20).
ТОВ "Води України" у встановлений законом строк не надало відповіді на запит позивача вих.№18669/03/14-17 від 01 вересня 2017 року.
Наказом №448 від 17 жовтня 2017 року (з додатком до нього), Державна служба геології та надр України зупинила дію спеціального дозволу №4267, ТОВ "Води України" було надано 10 календарних днів з моменту отримання повідомлення для усунення порушень (а.с.22). 
08 лютого 2018 року ДНВП "Геоінформ України" листом вих.№03/303-0382 повідомило позивача, що ТОВ "Води України" не подавало звітність за формою 6-ГР щодо руху запасів вуглеводнів за 2017-2018 роки (а.с.24). 
Згідно з пунктом 13 програми робіт, ТОВ "Води України" мало затвердити запаси вуглеводнів Кулісної площі у Державній комісії України по запасах корисних копалин у ІІІ-ІV кварталах 2018 року. 
02 листопада 2018 року Державна служба геології та надр України направила ТОВ "Води України" лист №21958/03/14-18, яким запропонувала надрокористувачу висловити позицію щодо припинення права користування надрами у 15-денний строк (а.с.26). 
ТОВ "Води України" не надало відповіді на лист позивача від 02 листопада 2018 року вих.№21958/03/14-18.
Вважаючи невиконання ТОВ "Води України" умов спеціального дозволу №4267 та Угоди №4267 протиправним, Державна служба геології та надр України звернулася до суду із цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду виходить з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно частини першої статті 13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Регулювання гірничих відносин з метою забезпечення раціонального, комплексного використання надр для задоволення потреб у мінеральній сировині та інших потреб суспільного виробництва, охорони надр, гарантування при користуванні надрами безпеки людей, майна та навколишнього природного середовища, а також охорона прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій та громадян належить до завдань Кодексу України про надра.
Відповідно до статті 13 Кодексу України про надра, користувачами надр можуть бути підприємства, установи, організації, громадяни України, а також іноземці та особи без громадянства, іноземні юридичні особи.
Статтею 15 Кодексу України про надра встановлено, що надра надаються у постійне або тимчасове користування. Постійним визнається користування надрами без заздалегідь встановленого строку. Тимчасове користування надрами може бути короткостроковим (до 5 років) і довгостроковим (до 50 років). У разі необхідності строки тимчасового користування надрами може бути продовжено.
Надра надаються у користування підприємствам, установам, організаціям і громадянам лише за наявності у них спеціального дозволу на користування ділянкою надр. Право на користування надрами засвідчується актом про надання гірничого відводу (частина перша статті 19 Кодексу України про надра).
Зі змісту частини другої статті 24 Кодексу України про надра вбачається, що користувачі надр зобов`язані: 1) використовувати надра відповідно до цілей, для яких їх було надано; 2) забезпечувати повноту геологічного вивчення, раціональне, комплексне використання та охорону надр; 3) забезпечувати безпеку людей, майна та навколишнього природного середовища; 4) приводити земельні ділянки, порушені при користуванні надрами, в стан, придатний для подальшого їх використання у суспільному виробництві; 4-1) надавати та оприлюднювати інформацію про загальнодержавні та місцеві податки і збори, інші платежі, а також про виробничу (господарську) діяльність, необхідну для забезпечення прозорості у видобувних галузях, відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України; 5) виконувати інші вимоги щодо користування надрами, встановлені законодавством України та угодою про розподіл продукції.
Державний контроль і нагляд за веденням робіт по геологічному вивченню надр, їх використанням та охороною спрямовані на забезпечення додержання всіма державними органами, підприємствами, установами, організаціями та громадянами встановленого порядку користування надрами, виконання інших обов`язків щодо охорони надр, встановлених законодавством України (стаття 60 Кодексу України про надра).
Згідно з положеннями частини першої статті 61 Кодексу України про надра, державний контроль за геологічним вивченням надр (державний геологічний контроль) та раціональним і ефективним використанням надр України здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр.
Державна служба геології та надр України є центральним органом виконавчої влади, який наділений функціями для забезпечення реалізації державної політики у сфері надрокористування та діє відповідно до Положення про Державну службу геології та надр України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2015 року №1174 (далі - Положення №1174).
Пунктом 4 зазначеного Положення визначено, що Державна служба геології та надр України, відповідно до покладених на неї завдань, зокрема: видає в установленому порядку спеціальні дозволи на користування надрами (у тому числі на користування нафтогазоносними надрами); зупиняє та анулює в установленому порядку дію спеціальних дозволів на користування надрами (у тому числі на користування нафтогазоносними надрами), поновлює їх дію у разі зупинення.
Пунктом четвертим частини сьомої статті 4-1 Закону України від 06 вересня 2005 року №2806-IV "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" передбачено, що дозвільний орган, що видав документ дозвільного характеру, може звернутися до адміністративного суду з позовом про застосування заходу реагування у виді анулювання документа дозвільного характеру за наявності хоча б однієї з таких підстав: встановлення факту надання в заяві про видачу документа дозвільного характеру та документах, що додаються до неї, недостовірної інформації; здійснення суб`єктом господарювання певних дій щодо провадження господарської діяльності або видів господарської діяльності, на які отримано документ дозвільного характеру, з порушенням вимог законодавства, щодо яких дозвільний орган видавав припис про їх усунення із наданням достатнього часу для їх усунення.
Законом можуть передбачатися інші підстави для анулювання документа дозвільного характеру.
Абзацом першим статті 26 Кодексу України про надра, передбачено, що право користування надрами припиняється у разі:
1) якщо відпала потреба у користуванні надрами;
2) закінчення встановленого строку користування надрами;
3) припинення діяльності користувачів надр, яким їх було надано у користування;
4) користування надрами з застосуванням методів і способів, що негативно впливають на стан надр, призводять до забруднення навколишнього природного середовища або шкідливих наслідків для здоров`я населення;
5) використання надр не для тієї мети, для якої їх було надано, порушення інших вимог, передбачених спеціальним дозволом на користування ділянкою надр;
6) якщо користувач без поважних причин протягом двох років, а для нафтогазоперспективних площ та родовищ нафти та газу - 180 календарних днів не приступив до користування надрами;
7) вилучення у встановленому законодавством порядку наданої у користування ділянки надр.
Право користування надрами припиняється органом, який надав надра у користування, а у випадках, передбачених пунктами 4, 5, 6 цієї статті, у разі незгоди користувачів, - у судовому порядку. При цьому питання про припинення права користування земельною ділянкою вирішується у встановленому земельним законодавством порядку.
Законодавством України можуть бути передбачені й інші випадки припинення права користування надрами.
Аналіз наведеної норми права дає підстави вважати, що право користування надрами припиняється органом, який надав надра в користування, самостійно або в судовому порядку.
У разі відсутності спору відповідач має право у випадках, передбачених пунктами 1, 2, 3, 7 частини першої статті 26 Кодексу України про надра, самостійно припинити право користування надрами, а у випадках, передбачених пунктами 4, 5, 6 цієї статті, у разі незгоди користувачів, це право припиняється у судовому порядку.
Отже, орган, який надав надра у користування, повноважний припинити право користування надрами у випадку, передбаченому пунктом 5 частини першої статті 26 Кодексу України про надра, лише за наявності згоди на це користувача надрами.
Відповідно до підпункту 1.8 Порядку обліку робіт і досліджень, пов`язаних із геологічним вивченням надр, затвердженого наказом Міністерства екології та природних ресурсів від 14 червня 2013 року №262, інформаційно-технічне забезпечення, інформаційно-аналітичне супроводження робіт з обліку результатів завершених робіт і досліджень, пов`язаних із геологічним вивченням надр та веденням електронної бази, здійснюється ДНВП "Геоінформ України".
Тобто, ДНВП "Геоінформ України" є державним підприємством, відповідальним за збір та облік статистичної інформації у сфері спеціального користування надрами, який володіє інформацією щодо подання надрокористувачами відповідних звітів.
Матеріалами справи підтверджено, що ТОВ "Води України" не виконало обов`язку з подання звітності за формою 6-ГР, не сплачувало рентну плату, не приступило до виконання робіт, передбачених Угодою №4267, не розпочало виконання геологічного вивчення та дослідно-промислової розробки, тобто діяльністю, пов`язаною із використанням надр, фактично не займалося, що свідчить про недотримання мети спеціального дозволу.
Оскільки обов`язок надання щорічних звітів про рух запасів відповідно до форм державної статистичної звітності 6-ГР безпосередньо визначений в Угоді №4267, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду приходить до висновку, що з огляду на надану ДНВП «Державний інформаційний геологічний фонд України» інформацію про неподання ТОВ "Води України" відповідної звітності, необов`язково проведення Держгеонадрами додаткової перевірки.
Угода про умови користування надрами №4267 року була погоджена та підписана обома сторонами без будь-яких зауважень. Відповідач був обізнаний про свій обов`язок надавати вчасно статистичні дані до ДНВП «Геоінформ України» про рух запасів вуглеводнів відповідно до форм державної звітності 6-ГР.
Протягом тривалого часу з моменту одержання спеціального дозволу на користування надрами ТОВ "Води України" належним чином виконувало зазначені вище вимоги, умови Угоди ним не оспорювались і були чинними на час розгляду справи в суді першої інстанції.
Порушення ТОВ "Води України" обов`язку звітувати перед ДНВП «Геоінформ України» за 2017-2018 роки про стан запасів корисних копалин за формою 6-ГР, передбаченого в Угоді №4267, є самостійною підставою для припинення права користування ними шляхом анулювання спеціального дозволу на користування надрами.
Крім того, як під час розгляду справи в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції не встановлено фактів звернення ТОВ "Води України" до Міністерства охорони навколишнього природного середовища України із заявою про настання форс-мажорних обставин, як це передбачено пунктом 9.3 Угоди №4267 про умови користування надрами від 30 листопада 2012 року.
Тобто, в цьому конкретному випадку відсутні підстави для звільнення від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цією Угодою.
З огляду на викладене, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду дійшла висновку про порушення відповідачем вимог, передбачених спеціальним дозволом на користування надрами, що є самостійною підставою для припинення права користування ними.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За змістом частини першої статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 28 травня 2025 року ухвалено з додержанням норм права, на підставі правильно встановлених обставин справи, доводи апеляційної скарги ТОВ "Води України", висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Керуючись статтями 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Води України" - залишити без задоволення.
Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 28 травня 2025 року у справі №640/3082/19 за адміністративним позовом Державної служби геології та надр України до Товариства з обмеженою відповідальністю "Води України" про зобов`язання вчинити дії - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених статтями 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.В. Штульман
Судді: О.М. Оксененко 
Ю.К. Черпак