ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 грудня 2025 року                                
м. Харків
справа № 953/1825/25
провадження № 22-ц/818/3838/25
Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого судді – Тичкової О.Ю.,
суддів колегії – Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,
за участю секретаря судового засідання Волобуєва О.О.
учасники справи:
заявник – ОСОБА_1 
заінтересована особа-Харківська міська рада 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харків апеляційну скаргу Дмитрієва Федора Івановича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 22 травня 2025 року у складі судді Муратової С.О.,-
ВСТАНОВИВ:
У лютому 2025 році до Київського районного суду м. Харкова в системі «Електронний суд» надійшла вказана заява, в якій заявник просить встановити факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 01.01.2004 до часу відкриття спадщини ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ).
На обґрунтування заяви зазначає, зокрема, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_2 - цивільний чоловік ОСОБА_1 , відповідно свідоцтва про смерть від 18.03.2024 серія НОМЕР_1 , якого заявниця поховала особисто. Після його смерті, нею було подано заяву про прийняття спадщини 04.07.2024. На її звернення про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого, 11.07.2024 приватним нотаріусом було надано відповідь про те, що їй необхідно звернутись до суду для встановлення факту, що має юридичне значення. ОСОБА_1 з ОСОБА_2 проживали постійно разом однією сім`єю як подружжя, але без реєстрації шлюбу з 1996 року за адресою: АДРЕСА_1 (квартира належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло, серія та номер: НОМЕР_2 , виданий 16.07.2008 державним підприємством "Харківський метрополітен"), піклувалися один про одного та вели спільне домогосподарство. Цей факт підтверджується тим, що на території домогосподарства, де проживав померлий разом з ОСОБА_1 зберігались його речі, а саме 2 автомобілі, мотоцикл, також пасіка, якою займався померлий, побудовані гаражі, де зберігались інструменти померлого, також зберігались всі оригінали документів померлого. Також факт проживання однією сім`єю підтверджується спільними фотографіями. Померлому на праві приватної власності належала квартира, в якій було зареєстровано його місце проживання АДРЕСА_2 . ОСОБА_2 розлучився 20.05.1997, більше офіційно реєстрації шлюбу до його смерті не було. В додатках додано всі свідоцтва про розлучення. Заявниця стверджує про те, що у зареєстрованому шлюбі ніколи не перебувала. Враховуюче те, що ОСОБА_2 проживав з ОСОБА_1 у шлюбі без реєстрації, вона вимушена звернутись до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення – факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу 01.01.2004, з метою отримання Свідоцтва про право на спадщину за законом.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 22 травня 2025 року заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.
Судове рішення мотивовано тим, що факт, про встановлення якого просить ОСОБА_1 , не підлягає з`ясуванню у порядку окремого провадження, враховуючи наявність спору про право.
Не погодившись з рішенням суду апеляційну скаргу  ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального права просить ухвалу скасувати та направити справу для розгляду до суду першої інстанції.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що в судом неправильно встановлена обставина -мета звернення, в заяві вказано про те, що метою звернення є отримання Свідоцтва про право на спадщину за законом, а не прийняття. Про це також було повторно вказано в заяві від 22.05.2025 року, ОСОБА_1 спадщину прийняла вчасно відповідно поданої заяви 04.07.2024 року, на підставі якої була зареєстрована спадкова справа. Відповідно відповіді від 11.07.2024 року ПН ОСОБА_4 – ОСОБА_1 є спадкоємцем відповідно ст. 1264 Цивільного кодексу України, а також відповідно відповіді ПН ОСОБА_4 від 21.05.2025 року ніяких заяв від інших спадкоємців про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_2 та інших заяв не надходило. а тому підстав вважати, що існує спір про право чи рішення суду може вплинути на майнові інтереси органу місцевого самоврядування, немає. Також звертаю увагу на те, що Харківською міською радою не подано заяви, щодо визнання спадщини відумерлою, а отже виникнення спору є лише припущенням, а закон процесуальний вимагає безпосередньо встановлення наявності спору про право, а не припускати його можливість.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що метою звернення ОСОБА_1 до суду з даною заявою є встановлення факту проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 01.01.2004 до часу відкриття спадщини ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ).
Померлому на праві приватної власності належала квартира, в якій було зареєстровано його місце проживання АДРЕСА_2 . ОСОБА_2 розлучився 20.05.1997, більше офіційно реєстрації шлюбу до його смерті не було. В додатках додано всі свідоцтва про розлучення. Заявниця стверджує про те, що у зареєстрованому шлюбі ніколи не перебувала. Враховуюче те, що ОСОБА_2 проживав з ОСОБА_1 у шлюбі без реєстрації, вона вимушена звернутись до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення – факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу 01.01.2004, з метою отримання Свідоцтва про право на спадщину за законом.
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право   в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження – це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
У частинах першій, другій статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами;            2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу;  6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
У постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:
– факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;
– встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;
– заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено
із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);
– чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
Такими ж критеріями керувалась Велика Палата Верховного Суду у постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18),             від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23).
У справі, яка переглядається, заявниця просила встановити факт її проживання  з ОСОБА_2 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з  01.01.2004 до часу відкриття спадщини.
Звертаючись до суду із вказаною заявою, заявниця вказувала, що встановлення цього факту їй необхідно для можливості реалізувати свої спадкові права після смерті  ОСОБА_2 .
Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України підлягає встановленню два юридичних факти: проживання однією сім`єю із спадкодавцем; на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.
Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
З цього законодавчо сформульованого поняття сім`ї випливає, що ознаками сім`ї є, зокрема, спільне проживання, спільний побут та ведення спільного господарства.
В пункті 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року №5-рп/99 зазначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство.
Отже, до спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.
Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Отже, за обставин заяви необхідною умовою для встановлення факту постійного проживання заявниці разом з ОСОБА_2 є доведеність факту їхнього спільного проживання як осіб, які складали сім`ю, що передбачає їх пов`язаність спільним побутом, веденням спільного господарства, наявністю між ними взаємних прав і обов`язків.
Водночас визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з подальшим вирішенням будь-якого спору про право.
У постанові Верховного Суду від 03 серпня 2022 року у справі № 759/12740/21 (провадження № 61-126св22) зазначено, що під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.
Верховний Суд у постанові від 08 листопада 2023 року у справі № 175/1578/23 (провадження № 61-12594св23) зазначив, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо.
Отже, встановлення факту не повинно пов`язуватися з наступним вирішенням спору про право та (або) впливати на обсяг цивільних прав та обов`язків в інших правовідносинах третіх осіб. Інакше така заява не підлягає розгляду в порядку окремого провадження, а відповідний факт за наявності спору про право має бути встановлений у справі в порядку позовного провадження.
Відповідно до частини першої статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно із статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Статтею 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
У частині шостій статті 294 ЦПК України встановлено, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.
В заяві ОСОБА_1 зазначає, що померлому на праві приватної власності належала квартира, в якій було зареєстровано його місце проживання АДРЕСА_2 . ОСОБА_2 розлучився 20.05.1997, більше офіційно реєстрації шлюбу до його смерті не було. В додатках додано всі свідоцтва про розлучення. Заявниця стверджує про те, що у зареєстрованому шлюбі ніколи не перебувала.
21.05.2025 Харківська міська рада звернулась до суду з клопотанням про залишення заяви без розгляду посилаючись на існування між заявником та ХМР спору про право на спадкове майно. 
Оскільки у випадку відсутності дійсних спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини тощо, після смерті ОСОБА_2 у територіальної громади за місцезнаходженням нерухомого майна може виникати право щодо звернення до суду із відповідною заявою про визнання спадщини відумерлою та її передачі у комунальну власність, за наявності до того правових підстав, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність у дійсній справі спору про право, що підлягає розгляду в порядку позовного, а не окремого провадження.
Таким чином доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а ухвалу суду – без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384, ЦПК України суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 –залишити без задоволення.
Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 22 травня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 11 грудня 2025 року.

Головуючий         О. Ю. Тичкова

Судді         О.В. Маміна

       Н.П. Пилипчук