Ухвала
Іменем України    
 
15 грудня 2025 року
м. Київ
 
справа № 463/6794/23
провадження № 61-15666ск25  
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крат В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощоков Є. В., розглянув касаційну скаргу Львівської міської ради на ухвалу Львівського апеляційного суду від 10 листопада 2025 року у складі колегії суддів: Мікуш Ю. Р., Приколоти Т. І., Савуляка Р. В., у справі за позовом Львівської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в особі його законного представника ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 20 червня 2025 року в задоволенні позову Львівської міської ради відмовлено.
 
Не погодившись із вказаним рішення  Львівська міська рада подала апеляційну скаргу.
 
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 22 вересня 2025 року:
апеляційну скаргу Львівської міської ради на рішення Личаквіського районного суду м. Львова від 20 червня 2025 року залишено без руху;
надано скаржнику строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення копії ухвали, інакше у відкритті апеляційного провадження буде відмовлено; 
вказано, що заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження та документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону представити Львівському апеляційному суду.
 
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що:
рішення оскаржила представник позивача Гордєєва О. В., подавши апеляційну скаргу 08 вересня 2025 року;
перевіривши матеріали апеляційної скарги, судом встановлено, що така не відповідає вимогам статті 356 ЦПК України, тому підлягає залишенню без руху. Згідно з статтею 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення;
рішення суду складено судом 20 червня 2025 року, тому строк на апеляційне оскарження сплив 21 липня 2025 року. Позивач отримав рішення в електронному кабінеті 20 червня 2025 року, тому подавши апеляційну скаргу 08 вересня 2025 року, пропустив строк на апеляційне оскарження. Апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку (частина третя статті 357 ЦПК України);
крім цього, апеляційна скарга не оплачена судовим збором. За таких обставин, апеляційне провадження у справі не може бути відкрито та апеляційна скарга підлягає залишенню без руху - до усунення скаржником вказаних недоліків.
 
Оскарженою ухвалою Львівського апеляційного суду від 10 листопада 2025 року відмовлено 
визнано неповажними зазначені представником Львівської міської ради Гордєєвою О. В. підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Личаківського районного суду м. Львова від 20 червня 2025 року;
у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Львівської міської ради на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 20 червня 2025 року відмовлено.
 
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що:
рішення оскаржила представник позивача Гордєєва О.В., подавши апеляційну скаргу 08 вересня 2025 року. Ухвалою Львівського апеляційного суду від 22 вересня 2025 року апеляційну скаргу Львівської міської ради на рішення Личаквіського районного суду м. Львова від 20 червня 2025 року залишено без руху. Надано скаржнику строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення копії ухвали, інакше у відкритті апеляційного провадження буде відмовлено . Заяву про  поновлення строку на апеляційне оскарження та документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону представити Львівському апеляційному суду;
06 жовтня 2025 року через систему Електронний суд, на виконання ухвали без руху, представник позивача Гордєєва О. В. подала квитанцію про оплату судового збору у визначеному розмірі та заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Личаківського районного суду м. Львова від 20 червня 2025 року. В заяві представник позивача зазначає, що апеляційна скарга на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 20 червня 2025 року була направлена поштовим зв`язком 11 липня 2025 року за №2901/вих-57. До заяви додає список згрупованих відправлень пріоритетним листом з номером відправлення. Просить строк на апеляційне оскарження поновити;
розглянувши вказані підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження, суд вважав, що такі є неповажними, а тому у відкритті апеляційного провадження слід відмовити;
відповідно до статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Згідно з статтею 272 ЦПК України (в редакції чинній на час розгляду справи, ухвалення рішення та подання апеляційної скарги) у разі проголошення в судовому засіданні скороченого рішення суд надсилає учасникам справи копію повного судового рішення протягом двох днів з дня його складення в електронній формі у порядку, встановленому законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Аналіз зазначених норм процесуального закону свідчить про те, що судове рішення учаснику справи, який має зареєстрований Електронний кабінет суд надсилає виключно в електронній формі;
позивач має зареєстрований Електронний кабінет у підсистемі Електронний суд ЄСІТС. Копія повного тексту рішення доставлена до електронного кабінету позивача 20 червня 2025 року, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу. Львівська міська рада не позбавлена права подавати апеляційну скаргу у паперовій формі. Разом з тим, оцінивши наданий доказ щодо подання апеляційної скарги 11 липня 2025 року, (тобто у встановлений законом тридцятиденний строк) у паперовій формі через поштовий зв`язок, суд вважав, що такий є неналежним, оскільки не містить інформації про дату подання апеляційної скарги на пошту та чи взагалі це поштове відправлення стосується справи № 463/6794/23. В заяві представник позивача зазначає, що апеляційна скарга направлена 11 липня 2025 року за вих. № 2901/вих.-57, однак витягу з журналу вихідної кореспонденції чи його копії на підтвердження зазначених обставин не надає;
згідно з пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними. З врахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що підстави вказані позивачем для поновлення строку на апеляційне оскарження є неповажними;
зважаючи на те, що позивач не надав належних доказів про те, що апеляційна скарга була подана у встановлений процесуальним законом строк, а також не навів поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження щодо поданої 08 вересня 2025 року апеляційної скарги, підстави вказані для поновлення строку є неповажними, а тому у відкритті апеляційного провадження слід відмовити на підставі пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України. При цьому суд зазначає, що питання про поновлення строку для вчинення процесуальної дії вирішується судом у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи та обґрунтованості доводів сторони належними і допустимими доказами на підтвердження наявності передбачених законом обставин, а також на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.
 
У листопаді 2025 року Львівська міська рада через підсистему Електронний суд подала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Львівського апеляційного суду від 10 листопада 2025 року, у якій, посилаючись порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції і передати справу до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження та розгляду апеляційної скарги по суті.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що:
підставою касаційного оскарження є надмірний процесуальний формалізм, що суперечить практиці Верховного Суду. Адже, Верховний Суд неодноразово наголошував, що процесуальні строки не можуть тлумачитись та застосовуватись формально, якщо це призводить до позбавлення особи права на апеляційний перегляд. Застосування процесуальних норм має бути спрямоване на забезпечення права особи на судовий захист, а не на створення непропорційних перешкод й його реалізації. Незначні недоліки у підтвердженні процесуальних дій не можуть бути самостійною підставою для відмови у доступі до апеляційного перегляду». Апеляційний суд у цій справі фактично поставив формальні вимоги до доказу вище за саме право на апеляцію, що прямо суперечить наведеній практиці;
неправильним є застосування статті 127 ЦПК України. Відповідно до статті 127 ЦПК України суд зобов`язаний оцінювати поважність причин пропуску строку, а не лише формальну достатність доказів. Оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися з врахуванням принципу пропорційності та реального впливу пропуску на можливість реалізації права на судовий захист;
апеляційний суд не дослідив: добросовісність дій Львівської міської ради; відсутність зловживання процесуальними правами; не врахував принципу «in dubio pro actione». У разі сумнівів щодо дотримання процесуального строку такі сумніви мають тлумачитись на користь реалізації права на судовий захист». Апеляційний суд, маючи сумніви щодо доказів дати подання апеляційної скарги, обрав найбільш обмежувальний варіант, що є неправомірним. Приймаючи рішення про відмову у відкритті апеляційного провадження Львівський апеляційний суд порушив принципи основоположних прав і свобод, адже, Європейський суд з прав людини у своїй практиці наголошує, що доступ до суду має бути практичним, ефективним, а не ілюзорним. Оскаржувана ухвала Львівського апеляційного суду не відповідає критерію пропорційності, оскільки призводить до остаточного позбавлення Львівської міської ради на апеляційний перегляд рішення, при чому апелянтом - Львівською міською радою долучено докази скерування апеляційної скарги та реєстр поштового відправлення.
 
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).
 
Європейський суд з прав людини вказав, що «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (VOLOVIK v. UKRAINE, N 15123/03, § 53, 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).
 
Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та N 35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).
 
Європейський суд з прав людини вказав, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, як у цій справі, де нібито складне економічне становище перешкоджало відповідачу сплатити державне мито, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності, так як і перегляд в порядку нагляду. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).
 
Європейський суд з прав людини зауважував, що «одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами» (USTIMENKO v. UKRAINE, № 32053/13, § 46, ЄСПЛ, від 29 жовтня 2015 року).
 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина перша статті 354 ЦПК України).
 
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду (частина друга статті 354 ЦПК України).
 
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу (частина третя статті 354 ЦПК України).
 
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
 
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 грудня 2021 року в справі № 592/6701/19 (провадження № 61-15286св20) зазначено, що «суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними (пункт 4 частини першої статті 358 ЦПК України). Наведені вимоги процесуального закону унеможливлюють відкриття апеляційного провадження та апеляційний перегляд справи до вирішення питання щодо поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження».
 
Можливість поновлення пропущеного процесуального строку пов`язана із наявністю саме поважних причин його пропуску. Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та пов`язані із дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій. Клопотання чи заява про поновлення процесуального строку повинна містити роз`яснення причин пропуску і підстави, з яких заявник вважає ці причини поважними. В клопотанні чи заяві повинні бути докази того, що здійснити відповідні процесуальні дії у визначений строк у заявника не було можливості (див., зокрема, пункти 74, 75 постанови Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 квітня 2024 року в справі № 752/8449/20 (провадження № 61-15447св23)).
 
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 521/2816/15-ц (провадження № 61-14230сво18) зазначено, що:
«апеляційний суд при вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження має мотивувати свій висновок про наявність поважних причин на поновлення строку на апеляційне оскарження. Сама по собі вказівка про те, що є поважні причини для поновлення строку для апеляційного оскарженні не є належним мотивуванням поновлення строку на апеляційне оскарження. Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, зокрема у разі вказівки тільки про наявність поважних причин, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Вказане процесуальне порушення є самостійною підставою для скасування як оскарженого судового рішення апеляційного суду, так і ухвали апеляційного суду про поновлення строку на апеляційне оскарження і відкриття апеляційного провадження, та направлення справи до апеляційного суду зі стадії відкриття апеляційного провадження. Суд апеляційної інстанції не навів мотивів, за яких уважав причини пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції поважними. Сама по собі вказівка про наявність поважних причин для поновлення строку та/або погодження з доводами особи, яка подала апеляційну скаргу та відповідне клопотання, з урахуванням отримання представником ОСОБА_2 копії рішення 20 липня 2020 року, не є належним мотивуванням поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції».
 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 січня 2025 року у справі № 295/4031/24 (провадження № 61-13846св24) вказано що:
«…вирішення питання про поновлення процесуального строку належить до дискреційних повноважень суду, і у кожній конкретній справі суд має ґрунтовно перевіряти, чи є обставини, на які посилається заявник, такими, що свідчать про наявність поважних причин для поновлення строку.
Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції, пославшись на відповідну прецедентну практику ЄСПЛ, вважав, що заявник пропустив строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції та наведені ним причини його пропуску є неповажними. Водночас, додані до апеляційної скарги та до заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення докази не можуть слугувати достатньою підставою для поновлення порушеного строку на апеляційне оскарження.
При цьому апеляційний суд відхилив доводи ОСОБА_1 про направлення апеляційної скарги простим листом та відсутність можливості направлення її рекомендованим листом з квитанцією про її направлення, зазначивши, що заявник на власний розсуд розпорядився своїми правами, направивши апеляційну скаргу простим листом, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.
Отже, суд апеляційної інстанції, перевіривши доводи ОСОБА_1 щодо підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження, встановив, що ці підстави є неповажними й дійшов висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України.
Верховний Суд погоджується з такими висновками апеляційного суду.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про поштовий зв`язок» поштовий зв`язок - це приймання, обробка, перевезення та доставка (вручення) поштових відправлень, виконання доручень користувачів щодо поштових переказів, банківських операцій. Оператор поштового зв`язку (оператор) - це суб`єкт підприємницької діяльності, який в установленому законодавством порядку надає послуги поштового зв`язку.
Згідно зі статтею 13 Закону України «Про поштовий зв`язок» оператори надають користувачам послуги поштового зв`язку відповідно до законодавства України та провадять іншу підприємницьку діяльність в установленому законом порядку. Послуги поштового зв`язку надаються на договірній основі згідно з Правилами надання послуг поштового зв`язку, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, та повинні відповідати встановленим нормам якості. У договорі про надання послуг поштового зв`язку, якщо він укладається у письмовій формі, та у квитанції, касовому чеку тощо, якщо договір укладається в усній формі, обов`язково зазначаються найменування оператора та об`єкта поштового зв`язку, які надають послуги, дата та вид послуги, її вартість.
У пункті 2 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270 (далі - Правила № 270), визначено, що просте поштове відправлення - поштове відправлення, яке приймається для пересилання без видачі розрахункового документа та доставляється/вручається без розписки; реєстроване поштове відправлення - поштове відправлення, яке приймається для пересилання з видачею розрахункового документа, пересилається з приписуванням до супровідних документів та вручається одержувачу під розписку; рекомендоване поштове відправлення - реєстрований лист (рекомендований лист), поштова картка, бандероль, відправлення для сліпих, дрібний пакет, мішок «M», які приймаються для пересилання без оцінки відправником вартості його вкладення.
Підтвердженням оплати послуг поштового зв`язку з пересилання письмової кореспонденції є, зокрема, розрахунковий документ про оплату послуги поштового зв`язку (пункт 62 Правил № 270).
Згідно з Правилами № 270 розрахунковий документ, що підтверджує надання послуг поштового зв`язку, за формою та змістом має відповідати вимогам Закону України від 06 липня 1995 року № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (далі - Закон № 265/95) та Положення про форму та зміст розрахункових документів/електронних розрахункових документів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 21 січня 2016 року № 13, а товарний чек видають продавці, звільнені від застосування РРО.
Відповідно до статті 2 Закону № 265/95 розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, видатковий чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів, отримання (повернення) коштів, торгівлю валютними цінностями в готівковій формі, створений в паперовій та/або електронній формі (електронний розрахунковий документ) у випадках, передбачених цим Законом, зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або програмним реєстратором розрахункових операцій, чи заповнений вручну.
Згідно з пунктом 58 Правил № 270 під час приймання для пересилання письмової кореспонденції на адресному боці кожного поштового відправлення проставляється відбиток поштового календарного штемпеля. Дата відбитка поштового календарного штемпеля маркувальної (франкувальної) машини повинна відповідати даті подання письмової кореспонденції для пересилання. Якщо на письмовій кореспонденції, поданій для пересилання, відсутній відбиток поштового календарного штемпеля або зазначена дата не відповідає даті подання її для пересилання, така кореспонденція повертається відправникові для відповідного оформлення. Оператор поштового зв`язку також може визначати інший порядок приймання реєстрованих поштових відправлень.
Отже, у розумінні Закону України «Про поштовий зв`язок» та Правил № 270 квитанція до прибуткового касового ордера є розрахунковим документом, що підтверджує надання послуг поштового зв`язку.
У справі, яка переглядається, на усунення недоліків апеляційної скарги ОСОБА_1 не надав апеляційному суду належних доказів прийняття поштового відправлення АТ «Укрпошта», що підтверджують подання апеляційної скарги на відправлення до апеляційного суду.
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2021 року у справі № 911/3513/16 зазначено, що поважними визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони, і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій. Поновлення пропущеного процесуального строку є правом суду, яке він використовує залежно від поважності причин пропуску строку на оскарження.
Поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. У свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та з незалежних від скаржника обставин унеможливила звернення до суду з апеляційною скаргою.
Отже, особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання процесуального обов`язку дотримання вимог процесуального закону стосовно форми і змісту такої скарги, а також процесуальних строків її подання».
 
Суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними (пункт 4 частини першої статті 358 ЦПК України).
 
Апеляційний суд встановив, що: рішення суду складено судом 20 червня 2025 року, тому строк на апеляційне оскарження сплив 21 липня 2025 року; позивач має зареєстрований Електронний кабінет у підсистемі Електронний суд ЄСІТС. Копія повного тексту рішення доставлена до електронного кабінету позивача 20 червня 2025 року, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу; позивач отримав рішення в електронному кабінеті і, подавши апеляційну скаргу 08 вересня 2025 року, пропустив строк на апеляційне оскарження; оцінивши наданий доказ щодо подання апеляційної скарги 11 липня 2025 року (тобто у встановлений законом тридцятиденний строк) у паперовій формі через поштовий зв`язок, суд вважав, що такий є неналежним, оскільки не містить інформації про дату подання апеляційної скарги на пошту та чи взагалі це поштове відправлення стосується справи № 463/6794/23; в заяві представник позивача зазначав, що апеляційна скарга направлена 11 липня 2025 року за вих. № 2901/вих.-57, однак витягу з журналу вихідної кореспонденції чи його копії на підтвердження зазначених обставин не надав.
 
Встановивши, що підстави, указані у заяві Львівська міська рада для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду є неповажними, суд апеляційної інстанції обґрунтовано відмовив у відкритті апеляційного провадження. 
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
 
Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженої ухвали апеляційного суду свідчить, що правильне застосовування судом норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.
 
У разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (частина четверта статті 394 ЦПК України).
 
Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Львівської міської ради на ухвалу Львівського апеляційного суду від 10 листопада 2025 року в справі за позовом Львівської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в особі його законного представника ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                        В. І. Крат
 
                                                                                                  І. О. Дундар 
 
                                                                                 Є. В. Краснощоков