ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
29 січня 2026 року справа №200/5463/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Гаврищук Т.Г., суддів: Блохіна А.А., Сіваченка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26 вересня 2025 р. у справі № 200/5463/25 (головуючий І інстанції Аканов О.О.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення,-

УСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення №053130014275 від 05.06.2025 про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах, прийняте за результатами розгляду заяви від 28.05.2025, яким відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2;
- зобов`язати зарахувати до пільгового стажу періоди роботи згідно трудової книжки з 27.03.1990 по 25.01.1991, з 26.01.1991 по 10.03.1994, з 11.03.1994 по 26.10.1999, з 27.10.1999 по 29.12.1999, з 30.12.1999 по 15.01.2003; період навчання в ПТУ №14 м.Краматорська з 01.09.1987 по 25.06.1990 та призначити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 з дати звернення з заявою про призначення пенсії, з 28.05.2025 на підставі п."б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 №213-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення".
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 26 вересня 2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Волинській області №053130014275 від 05.06.2025 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Волинській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 з дати звернення з заявою про призначення пенсії, з 28.05.2025 на підставі п."б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 №213-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" з зарахуванням до пільгового стажу періоди роботи згідно трудової книжки з 23.07.1990 по 25.01.1991, з 26.01.1991 по 10.03.1994, з 11.03.1994 по 26.10.1999, з 27.10.1999 по 29.12.1999; період навчання в ПТУ №14 м.Краматорська з 01.09.1987 по 25.06.1990 року.
В іншій частині позову - відмовлено.
Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального права, просив рішення місцевого суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог.
В обґрунтування зазначено, що відповідачем не було зараховано до пільгового стажу періоди роботи згідно:
- довідки про пільговий характер роботи від 26 травня 2025 року № 017/92 оскільки посада “машиніст крану” не відповідає посаді зазначеній в Списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію на пільгових умовах, затверджуваним постановою Кабінету міністрів України від 22 серпня 1956 року № 1173 “Кранівник”;
- довідки про пільговий характер роботи від 26 червня 2025 року № 017/93 з 11 березня 1994 року по 26 жовтня 1999 року, оскільки згідно довідки заявниця працювала в термообрудному цеху, а атестація долучена в фасоноливарному цеху №1.
В наявній в матеріалах справи формі РС-право період з 01 вересня 1987 року по 26 червня 1990 року Позивача зараховано як “Навчання у вищих/середн.НЗ”, відсутні відомості про зарахування до стажу позивача періоду роботи з 23 липня 1990 року по 29 грудня 1999 року.
Вказаний період не можливо зарахувати до пільгового стажу так як зазначена посада “машиніста крану” не передбачена Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1956 року № 1173. Більш того, в уточнюючій довідці від 26 травня 2025 року №017/92, що видана на підставі первинних документів, зазначено, що з 27 березня 1990 року по 25 січня 1991 року, з 26 січня 1991 року по 10 березня 1994 року Позивач займала посаду “машиніст крану”, а в трудовій книжці працювала “крановщіком”, яка також не передбачена Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1956 року № 1173.
Крім того, при винесенні оскаржуваного рішення судом першої інстанції не враховано уточнюючої довідки від 26 травня 2025 року № 017/93, виданій Приватним акціонерним товариством “Новокраматорський машинобудівний завод” ОСОБА_1 працювала машиністом крану, зайнятим у формувальних, стержньових, землепідготовчих, обрубних та очисних відділеннях, однак в виробництві ливарно-термообрудному цеху, однак атестація робочих місць надана по фасоноливарному цеху.
Також, судом безпідставно зараховано період навчання в ПТУ № 14 м.Краматорська з 01 вересня 1987 року по 25 червня 1990 року, оскільки наданих Позивачем документів, а саме диплому серія НОМЕР_1 від 28 червня 1990 року недостатньо для зарахування позивачем навчання до пільгового стажу.
Справа розглянута у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України НОМЕР_2 .
28.05.2025 позивач звернулась до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком.
Рішенням відповідача №053130014275 від 05.06.2025 відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», в зв`язку з недосягненням пенсійного віку.
До пільгового стажу не зараховано періоди роботи згідно:
- довідки про пільговий характер роботи від 26.05.2025 №017/92 оскільки посада "машиніст крану" не відповідає посаді зазначеній в Списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію на пільгових умовах, затверджуваним постановою Кабінету міністрів України від 22.08.1956 №1173 "Кранівник";
- довідки про пільговий характер роботи від 26.06.2025 №017/93 з 11.03.1994 по 26.10.1999, оскільки згідно довідки заявниця працювала в термообрудному цеху, а атестація долучена в фасоноливарному цеху №1.
Страховий стаж особи становить 35 років 09 місяців 05 днів, пільговий стаж роботи за Списком № 2 становить 23 роки 06 місяці 02 днів.
Як вбачається з трудової книжки НОМЕР_3 від 22.07.1990 позивач:
з 01.09.1987 по 25.06.1990 - навчання в СПТУ №14 (диплом);
23.07.1990 прийнята в обрубний цех кранівником до ВО "Новокраматорський машинобудівний завод" (наказ №1649 від 23.07.90).
Згідно довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 26.05.2025 №017/92, яка видана ПАТ "Новокраматорський машинобудівний завод" позивач працював повний робочий день і в період з 23.07.1990 по 25.01.1991 виконувала в виробництві ливарне-термообрубного цеху за професією машиніст крану, зайнятий у формувальних, стержньових, землепідготовчих, обрубних та очисних відділеннях; в період з 26.01.1991 по 10.03.1994 виконувала в виробництві ливарне-термообрубного цеху за професією машиніст крану, зайнятий у формувальних, стержньових, землепідготовчих, обрубних та очисних відділеннях, що передбачено Списком №2.
Згідно довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 26.05.2025 №017/93, яка видана ПАТ "Новокраматорський машинобудівний завод" позивач працював повний робочий день і в період з 11.03.1994 по 26.10.1999 виконувала в виробництві ливарне-термообрубного цеху за професією машиніст крану, зайнятий у формувальних, стержньових, землепідготовчих, обрубних та очисних відділеннях; в період з 30.12.1999 по 15.01.2003 виконувала в виробництві ливарне-фасоноливарного цеху за професією машиніст крану, зайнятий у формувальних, стержньових, землепідготовчих, обрубних та очисних відділеннях, що передбачено Списком №2.
Яв вбачається з диплому НОМЕР_1 позивач 01 вересня 1987 вступила до професійно-технічного училища №14 м.Краматорська Донецької області і 26 червня 1990 закінчила повний курс названого училища з одержанням середньої освіти за професією машиніст кранів (кранівник) про управлінню мостовими, козловими і баштовими кранами.
В наявній в матеріалах справи формі РС-право період з 01.09.1987 по 26.06.1990 позивача зараховано як "Навчання у вищих/середн.НЗ", відсутні відомості про зарахування до стажу позивача періоду роботи з 23.07.1990 по 29.12.1999 року.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
03.10.2017 прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» (Закон №2148-VIII), що доповнив Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Закон №1058-ІV) розділом XIV-1, який містить пункт 2 частини 2 статті 114 такого змісту: «На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.»
Відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (Закон №1788-ХІІ) право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.
Згідно з пунктом "б" статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції, чинній до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (Закон №213-VІІІ), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», який набрав чинності з 01.04.2015, збільшено раніше встановлений пунктом "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.
Разом з тим, відповідно до пункту 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону №1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом №213-VIII.
Крім того, згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного рішення суду конституційної юрисдикції застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону №1788-XII в редакції до внесення змін Законом №213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Отже, рішенням №1-р/2020 від 23.01.2020 Конституційний Суд України визнав неконституційними окремі положення Закону №1788-XII, у зв`язку з чим вони втратили чинність з дня ухвалення цього рішення (пункт 2 резолютивної частини). Одночасно Конституційний Суд України встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми у редакції до внесення змін Законом №213-VIII.
Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин Закон №1788-XII з урахуванням рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні Конституційного Суду України).
На момент виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону №1788-XII з урахуванням рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 з одного боку, та Законом №1058-ІV - з іншого, в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.
Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.11.2021 у справі №360/3611/20, справа №560/12743/21 щодо якої є типовою, дійшла висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі "Щокін проти України").
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Отже, всупереч доводів Головного управління Пенсійного фонду України в Волинській області, у цій справі слід застосувати саме норми Закону №1788-XII з урахуванням рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, а не Закону №1058-ІV.
Як встановлено судом, на час звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії, позивачка досягла необхідного визначеного пунктом “б” статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” віку, мала необхідний страховий та пільговий стаж для призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 2.
Таким чином, вирішуючи питання про призначення пенсії позивачці відповідач не застосував підхід, який був би найбільш сприятливим для останньої, а саме: не врахував висновки, викладені Конституційним Судом України в рішенні від 23 січня 2020 року № 1-р/2020.

Щодо доводів апелянта, що відповідачем не було зараховано до пільгового стажу періоди роботи згідно:
- довідки про пільговий характер роботи від 26 травня 2025 року № 017/92 оскільки посада “машиніст крану” не відповідає посаді зазначеній в Списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію на пільгових умовах, затверджуваним постановою Кабінету міністрів України від 22 серпня 1956 року № 1173 “Кранівник”;
- довідки про пільговий характер роботи від 26 червня 2025 року № 017/93 з 11 березня 1994 року по 26 жовтня 1999 року, оскільки згідно довідки заявниця працювала в термообрудному цеху, а атестація долучена в фасоноливарному цеху №1.
Відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у 
ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пункт 3 Порядку № 637 встановлює, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу органами Пенсійного фонду на місцях приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (надалі - Порядок), у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).
У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Тобто надання уточнюючої довідки необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.
Як вбачається з трудової книжки НОМЕР_3 від 22.07.1990 позивач з 23.07.1990 прийнята в обрубний цех кранівником до ВО "Новокраматорський машинобудівний завод" (наказ №1649 від 23.07.90).
Згідно довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 26.05.2025 №017/92, яка видана ПАТ "Новокраматорський машинобудівний завод" позивач працював повний робочий день і в період з 23.07.1990 по 25.01.1991 виконувала в виробництві ливарне-термообрубного цеху за професією машиніст крану, зайнятий у формувальних, стержньових, землепідготовчих, обрубних та очисних відділеннях; в період з 26.01.1991 по 10.03.1994 виконувала в виробництві ливарне-термообрубного цеху за професією машиніст крану, зайнятий у формувальних, стержньових, землепідготовчих, обрубних та очисних відділеннях, що передбачено Списком №2.
Списки № 1, 2 затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року № 1173 (далі - Постанова 1173) та застосовуються до пільгової роботи до 31 грудня 1991 року; якщо пільгова робота продовжується після 01 січня 1992 року (або тільки почалася після цієї дати), але не більше як до 11 березня 1994 року, - застосовуються Списки № 1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року № 10; якщо пільгова робота продовжується після 11 березня 1994 року (або тільки почалась після цієї дати), але не більше як до 16 січня 2003 року, - застосовуються Списки № 1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162, якщо пільгова робота продовжується після 16 січня 2003 року (або тільки почалась після цієї дати), але не більше як до 03 серпня 2016 року, - застосовуються Списки № 1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36, якщо пільгова робота продовжується після 03.08.2016 (або тільки почалась після цієї дати) - застосовуються Списки № 1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 №461.
Постановою Ради Міністрів СРСР № 1173 від 22.08.1956 року затверджено Список № 2 виробництв, цехів, професій і посад з важкими умовами праці, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах, до якого віднесена посада «Крановщики и тельферисты формовочных, стержневых, землеприготовительных, обрубных и очистных отделений» (розділ ХV Металообробка, підрозділ Ливарне виробництво).
Так, постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року № 10 “Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах” затверджено список № 2 виробництв, цехів, професій, посад і показників з шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, в якому передбачено професії «машиністи кранів» (код 2040100а-13792).
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року №162 “Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах” затверджено список № 2 виробництв, цехів, професій, посад і показників з шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, в якому передбачено професії «машиністи кранів» (код 2010100а-13790), «машиністи автомобільних кранів» (код 2010100а-13788).
З огляду на вищезазначене, професія «Крановщики» та «машиніст крана» передбачена Списком № 2.
Отже, наданими документами підтверджується, що ОСОБА_1 з 23.07.1990 по 25.01.1991, з 26.01.1991 по 10.03.1994 виконувала роботи за Списком №2 повний робочий день.
Таким чином, вказані періоди протиправно не зараховано до пільгового стажу позивача.
Крім того, суд звертає увагу, що положенням ч. 3 ст. 44 Закону № 1058-IV передбачено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Отже, відповідач не скористався правом перевірки обґрунтованості видачі довідок позивачеві та правильності зазначення інформації та прийняв спірне рішення, чим порушив право позивача на призначення пенсії.

Стосовно доводів апелянта на те, що посада “машиніст крану” не відповідає посаді зазначеній в Списку №2, затверджуваним постановою Кабінету міністрів України від 22 серпня 1956 року № 1173 “Кранівник”, суд зазначає, що надана довідка містить посилання також на постанову Кабінету Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року № 10 за період з 26.01.1991 по 10.03.1994, при цьому недоліки в оформленні пільгових довідок не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
За загальним правилом відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій ця трудова книжка належить, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Водночас, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист в частині призначення пенсії.
З огляду на зазначене, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 у справі №677/277/17 та у справі №813/782/17 від 13.06.2018.

Посилання апелянта щодо проведення атестації робочих місць суд вважає незмістовним, з огляду на те, що Велика Палата Верховного Суду 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а, чітко висловила свою позицію щодо проведення атестації робочих місць і вказала, що не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.
Відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника.
При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.
Отже, Велика Палата Верховного Суду вважає, що не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому, контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Щодо доводів апелянта, що судом безпідставно зараховано період навчання в ПТУ № 14 м.Краматорська з 01 вересня 1987 року по 25 червня 1990 року, оскільки наданих документів, а саме диплому серія НОМЕР_1 від 28 червня 1990 року недостатньо, суд зазначає наступне.
Як встановлено матеріалами справи, період навчання з 01.09.1987 по 26.06.1990 включено до страхового стажу позивача, однак не включено до пільгового стажу роботи позивача за Списком № 2.
Згідно диплома серії НОМЕР_1 позивач 01 вересня 1987 вступила до професійно-технічного училища №14 м.Краматорська Донецької області і 26 червня 1990 закінчила повний курс названого училища з одержанням середньої освіти за професією машиніст кранів (кранівник) про управлінню мостовими, козловими і баштовими кранами.
На момент навчання позивача правовідносини у сфері освіти регулювалися Законом Української Радянської Соціалістичної Республіки «Про народну освіту» від 28.06.1974 № 2778-VІІІ.
Згідно із ст. 42 Закону Української Радянської Соціалістичної Республіки «Про народну освіту» професійно-технічні навчальні заклади є основною школою професійно-технічної освіти молоді і формування гідного поповнення робітничого класу. До професійно-технічних навчальних закладів (училищ, професійних шкіл) приймаються громадяни СРСР, які закінчили восьмирічну або середню загальноосвітню школу.
Особам, які закінчили професійно-технічні навчальні заклади, присвоюється відповідна кваліфікація (розряд, клас, категорія) з професії і видається атестат встановленого зразка, а тим, хто добився особливих успіхів у навчанні при зразковій поведінці, - атестат з відзнакою. Особам, які закінчили середні професійно-технічні училища, видається диплом про присвоєння кваліфікації з професії і здобуття середньої освіти, а тим, хто особливо відзначився, - диплом з відзнакою (ст.48 Закону № 2778- VIII).
Відповідно до ч. 1 ст. 49 цього Закону середня спеціальна освіта здійснюється в технікумах, училищах та інших навчальних закладах, віднесених у встановленому порядку до середніх спеціальних навчальних закладів.
Згідно із ст.32 Закону Української Радянської Соціалістичної Республіки «Про освіту» професійно-навчальними виховними закладами є: професійно-технічне училище, професійні училища різних рівнів.
Відповідно до Положення про порядок призначення та виплату державних пенсій, затвердженого Постановою Ради Міністрів СРСР від 03.08.1972 №590 період навчання в ПТУ прирівнюється до роботи, яка дає право на призначення пенсії на пільгових умовах або в пільгових розмірах (п. «з» ч. І та ч. 3 п. 109 розділу VIII).
Відповідно до положень ст. 38 Закону України "Про професійно-технічну освіту" час навчання в професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учнів, слухачів, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що надає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.
В п. 8 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок № 637) визначено, що час навчання підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.
Отже, оскільки перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців (з 26.06.1990 по 23.07.1990), відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_3 від 22.07.1990, період навчання позивача з 01.09.1987 по 26.06.1990 повинен бути зарахований до пільгового стажу роботи за Списком № 2.
На підставі викладеного, апеляційний суд погоджує висновок суду першої інстанції про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Волинській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 з дати звернення з заявою про призначення пенсії, з 28.05.2025 на підставі п. "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 №213-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" з зарахуванням до пільгового стажу періоди роботи згідно трудової книжки з 23.07.1990 по 25.01.1991, з 26.01.1991 по 10.03.1994, з 11.03.1994 по 26.10.1999, з 27.10.1999 по 29.12.1999; період навчання в ПТУ №14 м.Краматорська з 01.09.1987 по 25.06.1990 року.
За приписами пункту 1 частини 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись статями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26 вересня 2025 р. у справі №200/5463/25 – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26 вересня 2025 р. у справі №200/5463/25 – залишити без змін.
Повне судове рішення – 29 січня 2026 року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Т.Г. Гаврищук

Судді: А.А. Блохін

І.В. Сіваченко