ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 р.	Справа № 646/9688/25	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Перцової Т.С. , Жигилія С.П. ,
за участю секретаря судового засідання Кругляк М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Основ`янського районного суду міста Харкова від 11.12.2025, головуючий суддя І інстанції: Блага І.С., м. Харків, повний текст складено 16.12.25 року по справі № 646/9688/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Департаменту патрульної поліції   
про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до Департаменту патрульної поліції (далі – відповідач), в якій просив суд скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №5643834 від 04.09.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.; закрити провадження у справі про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях події і складу адміністративного правопорушення; стягнути з відповідача судові витрати понесені по справі.
Рішенням Основ`янського районного суду м. Харкова від 11.12.2025 по справі №646/9688/25 у задоволенні позову відмовлено.
Позивач, не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив суд апеляційної інстанції рішення Основ`янського районного суду м. Харкова від 11.12.2025 по справі №646/9688/25 скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що ОСОБА_1 не було задоволено заявлене клопотання щодо перенесення розгляду справи за місцем проживання, а також клопотання про перенесення розгляду справи, у зв`язку із необхідністю залучення правової допомоги адвоката. 
Крім того, позивач зазначає, що ОСОБА_1 не було належним чином повідомлено про перенесення розгляду справи на іншу дату. Як стало відомо, поліцейські, самостійно переносили розгляд справи. До відзиву на позовну заяву було додано трекінг з сервісу АТ «Укрпошта» (час перевірки статусу відстеження: 2025-10-02 16:28) №0601185329902, що складається з двох сторінок. У долученому трекінгу відображено, що поштовим відділенням 54501 було прийнято відправлення 25.08.2025 року, яке в результаті було повернуто 17.09.2025 року після невдалої спроби вручення. Долучений трекінг з сервісу АТ «Укрпошта» щодо відправлення № 0601185329902 не підтверджує той факт, що з боку УПП в Миколаївській області на адресу саме ОСОБА_1 було відправлено запрошення до підрозділу поліції, оскільки до відзиву на позовну заяву не долучено опису вкладення до цінного листа, за яким можна було б встановити що саме було відправлено. Крім того, відповідачем не було долучено жодного підтвердження того, що повідомлення додатково направлялось «за допомогою месенджеру», але і на це також не було належним чином звернуто увагу у рішенні Основ`янського районного суду міста Харкова від 11.12.2025 року у справі № 646/9688/25.
Також позивач зазначає, що у матеріалах справи відсутні належні докази того, що ОСОБА_1 рухався у межах населеного пункту – с. Коблеве, Миколаївської області, тим паче з перевищенням встановлених обмежень швидкості. Додані відповідачем до відзиву на позовну заяву фотознімки дорожніх знаків 5.76 (Додаток № 5 та № 6) не надають жодного підтвердження того, що ці дорожні знаки на фотознімках дійсно розташовані при в`їзді в населений пункт, де нібито було зупинено транспортний засіб TESLA MODEL Y. Під час розгляду справи 04.09.2025 року в УПП в Миколаївській області, інспектором Положевцем Д.О. проводилась фіксація на нагрудний відеореєстратор № 470717, що підтверджується долученим до відзиву відеозаписом і який вказаний у постанові. На даному відеозаписі зафіксовано лише розгляд справи в УПП за відсутності ОСОБА_1 . Проте, сам відеозапис не містить підтвердження здійснення ОСОБА_1 вчинення адміністративного правопорушення. По-третє, вказані Відповідачем у відзиві на позовну заяву відеозаписи з нагрудних відеореєстраторів поліцейських № 474665 та № 474191, які відповідно до змісту самого відзиву були у поліцейських Положевця Д.О. та Поліщука О.М. на місці зупинки не можуть вважатись належними та допустимими доказами, оскільки оскаржувана постанова про притягнення до адміністративної відповідальності у графі «до постанови додаються» не містить зазначені відеозаписи з нагрудних відеореєстраторів поліцейських № 474665 та № 474191. Додатково, відповідач у відзиві на позовну заяву сам зазначив про відсутність даних відеозаписів, що пов`язано зі спливом 30-денного строку зберігання відеозаписів відповідно до пп.1 п. 3 Розділу VIII Інструкції МВС України від 18.12.2018 р. № 1026, тому ці відеозаписи і не могли бути вказані у постанові про адміністративне правопорушення.
Відповідно до ч. ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги позивача підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що 4.09.2025 року поліцейським 1 взводу 2 роти 2 батальйону УПП у Миколаївській області Департаменту патрульної поліції України капралом поліції Положевцем Д.О. була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 5643834 відносно позивача.
Як зазначено в оскаржуваній постанові, 22.08.2025 року о 14:52 год. в с. Коблеве, автодорога М-14, 57 км, позивач, керуючи транспортним засобом Tesla Model Y, реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушив встановлені обмеження швидкості руху на 23 км/год, рухався зі швидкістю 73 км/год. у населеному пункті с. Коблеве, швидкість руху вимірювалась лазерним приладом Trucam LTI20/20 ТС 00758, чим порушив п. 12.4 Правил дорожнього руху порушення швидкісного режиму в населених пунктах. Відеофіксація велася портативним відеореєстратором 470717. Позивач скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, за що передбачена адміністративна відповідальність у виді штрафу в розмірі 340 гривень.
Позивач, не погоджуючись з вказаною постановою по справі про адміністративне правопорушення, звернувся до суду з даним позовом.
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем доведено в установленому порядку факт скоєння позивачем правопорушення, про яке зазначено в оскаржуваній постанові, а саме порушення п. 12.4 Правил дорожнього руху, що свідчить про обґрунтованість постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА № 5643834 від 04.09.2025 року.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України
Статтею 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі по тексту - КУпАП) передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до частини першої статті 8 Закону України “Про Національну поліцію” поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Згідно з пунктом 8 частини першої статті 23 Закону України “Про Національну поліцію”, поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Згідно зі ст. 14 Закону України “Про дорожній рух” учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року №3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями).
Положеннями пунктів 1.3 та 1.9 ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до п. 2.3 ПДР України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.
Пунктом 12.4. Правил визначено, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.
Відповідно до частини 1 статті 122 КУпАП, за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками встановлено відповідальність у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно зі статтею 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил випуску у плавання малих, спортивних суден і водних мотоциклів, правил судноплавства на морських і внутрішніх водних шляхах, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів, зокрема, передбачені частиною 1 статті 122.
Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Постанова у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною 2 цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
При цьому, за приписами пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 за № 1408/27853, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами. Законодавством передбачено зміст постанов у справах про адміністративні правопорушення, зокрема, зазначення в постанові відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис правопорушення.
Відповідно до частини 1 статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
У відповідності до статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Як вбачається з матеріалів справи поліцейським 1 взводу 2 роти 2 батальйону УПП у Миколаївській області Департаменту патрульної поліції України капралом поліції Положевцем Д.О. була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 5643834 відносно позивача.
Як зазначено в оскаржуваній постанові, 22.08.2025 року о 14:52 год. в с. Коблеве, автодорога М-14, 57 км, позивач, керуючи транспортним засобом Tesla Model Y, реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушив встановлені обмеження швидкості руху на 23 км/год, рухався зі швидкістю 73 км/год. у населеному пункті с. Коблеве, швидкість руху вимірювалась лазерним приладом Trucam LTI20/20 ТС 00758, чим порушив п. 12.4 Правил дорожнього руху порушення швидкісного режиму в населених пунктах. Відеофіксація велася портативним відеореєстратором 470717. Позивач скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, за що передбачена адміністративна відповідальність у виді штрафу в розмірі 340 гривень.
Разом з тим, як зазначено відповідачем в своїх поясненнях, факт спілкування безпосередньо в момент зупинки транспортного засобу фіксувався на нагрудні відеореєстратори 474665 та 474191, однак, оскільки УПП в Миколаївській області ДПП має обмежені технічні можливості для зберігання значного обсягу інформації тривалий час, то відеозапис на час отримання ухвали суду першої інстанції разом з позовною заявою та доданих до неї документів було видалено. Відповідач посилається на те, що згідно Наказу №1026 від 18.12.2018 року Міністерства внутрішніх справ України «Про затвердження Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису», відповідно до розділу 8 пункту 3 строк зберігання відеозаписів з портативних та відеореєстраторів, установлених у службових транспортних засобах, БпЛА, становить 30 діб. Тобто, враховуючи той факт, що подія сталася 22.08.2025, а адміністративна справа ОСОБА_1 до УПП в Миколаївській області надійшла 01.10.2025, відео з сховища було автоматично видалено 22.09.2025. 
Поряд з тим, позивач в своїй апеляційній скарзі посилався, що відповідачем не було задоволено клопотання про залучення до розгляду справи адвоката.
У відповідності до статті 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Відповідно до статті 271 КУпАП, у розгляді справи про адміністративне правопорушення можуть брати участь адвокат, інший фахівець у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи. Ці особи мають право знайомитися з матеріалами справи; заявляти клопотання; за дорученням особи, яка його запросила, від її імені подавати скарги на рішення органу (посадової особи), який розглядає справу, а також мають інші права, передбачені законами України. Повноваження адвоката на участь у розгляді справи підтверджуються довіреністю на ведення справи, посвідченою нотаріусом або посадовою особою, якій відповідно до закону надано право посвідчувати довіреності, або ордером чи дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги, або договором про надання правової допомоги. До ордера обов`язково додається витяг з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката або обмеження його прав на вчинення окремих дій як захисника. Витяг засвідчується підписами сторін. Якщо особа є суб`єктом права на безоплатну вторинну правову допомогу, у розгляді справи про адміністративне правопорушення може брати участь адвокат, який призначений Центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги. Зазначений адвокат має права, передбачені частиною першою цієї статті та іншими законами. Повноваження адвоката, призначеного Центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги, підтверджуються дорученням, що видається Центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги.
Статтею 279 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення. Так, розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу.
Головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.
Процедуру оформлення поліцейськими підрозділів поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція (далі поліцейський), матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі визначає Інструкція №1395.
Пунктом 2 розділу ІІ закріплено, що під час складання протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються її права й обов`язки, передбачені статтею 268 КУпАП, про що робиться відмітка у протоколі.
Пунктом 9 розділу ІІІ Інструкції № 1395 встановлено, що розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.
Отже, під час розгляду справи поліцейський зобов`язаний роз`яснити права й обов`язки особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Крім того, слід зазначити, що у суб`єкта владних повноважень посадової особи органів Національної поліції, уповноваженої розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення, наявний законодавчо встановлений обов`язок із забезпечення осіб, які притягуються до адміністративної відповідальності, можливістю користуватися правами, наведеними у статті 268 КУпАП.
Порушення таких прав, зокрема права на участь захисника або інших прав, передбачених статтею 268 КУпАП, може відбутися у разі подання особою, яка притягається до відповідальності, певних клопотань та необґрунтованої відмови у їх задоволенні з боку уповноваженої посадової особи.
Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, відеозапису, наданого позивачем разом із позовною заявою, позивачем було заявлено усне клопотання про перенесення розгляду справи, у зв`язку з необхідністю залучення захисника та бажання скористатись своїм правом на правову допомогу, однак, інспектором було повідомлено, що ОСОБА_1 може викликати адвоката на місце та продовжити розгляд справи тут і зараз.
Вказане свідчить про те, що інспектор фактично не надав позивачу можливості скористатися правами, передбаченими статтею 268 КУпАП, а саме правом користуватися юридичною допомогою адвоката, якою він бажав скористатися під час розгляду справи, що прямо передбачено чинним законодавством.
Колегія суддів наголошує, що така бездіяльність інспектора порушує права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, що в свою чергу становить порушення порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення та є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.
Аналогічні правові позиції викладені в постановах Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №640/16220/16-а, від 18.02.2020 у справі №524/9827/16-а, від 15.04.2020 у справі №524/3644/17, від 26.05.2020 у справі №640/16220/16-а.
В своєму відзиві на апеляційну скаргу, відповідач зазначає про те, що поліцейський Положевець Д. О. з метою забезпечення повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин і дотриманні процесуальних прав позивача написав повідомлення про запрошення до підрозділу поліції на дату, яку попередньо назвав апелянт, зареєстрував в канцелярії УПП в Миколаївській області ДПП, та відправив безпосередньо до місця проживання ОСОБА_1 . З копії повідомлення про запрошення до підрозділу поліції УПП в Миколаївської області ДПП №15071/41/16-2025 від 25.08.2025 вбачається, що апелянту на адресу місця проживання було направлено повідомлення про призначення на 04.09.2025 о 12 год. 00 хв. розгляду адміністративного правопорушення відносно ОСОБА_1 . 04.09.2025 року апелянт до приміщення УПП в Миколаївської області ДПП не прибув, що підтверджується копією журналу відвідування. 04.09.2025 капралом поліції Положевцем Д. О. було складено постанову про адміністративне правопорушення ЕНА №5643834, процес складання постанови фіксувався на нагрудний відеореєстратор №470717.
З приводу наведених доводів, колегія суддів зазначає, що з наданих позивачем відеозаписів не було встановлено задоволення інспектором поданого клопотання щодо перенесення розгляду справи на іншу дату і повідомлення позивача про перенесення розгляду справи саме на 04.09.2025, з огляду на необхідність скористатися правовою допомогою, навпаки капрал поліції Положевець Д. О. намагався розпочати розгляд справи під час зупинки ОСОБА_1 .
Також, з наявного в матеріалах справи відеозапису встановлено, що поліцейський не завершив розгляд справи, не виніс жодної постанови, та почав посилатись на технічні неполадки бази МВС, внаслідок чого водій, без заперечення поліцейських, продовжив свій рух, при цьому на відео не зафіксовано про повідомлення позивача про перенесення розгляду справи для надання йому можливості скористатися послугами адвоката.
Колегія суддів вважає хибними посилання відповідача про отримання позивачем повідомлення про розгляд справи №15071/41/16-2025 від 25.08.2025, оскільки наданий до матеріалів справи трекінг з сервісу АТ «Укрпошта» свідчить про невручення такого листа (а.с. 204).
Крім того, трекінг відправлення № 0601185329902 не підтверджує той факт, що з боку УПП в Миколаївській області на адресу саме ОСОБА_1 було відправлено запрошення до підрозділу поліції, оскільки відповідачем не долучено опису вкладення до цінного листа, за яким можна було б встановити що саме було відправлено. 
Таким чином, відсутні докази про повідомлення позивача про день та час розгляду справи засобами поштового зв`язку.
Також, посилання відповідача на додаткове повідомлення позивача про розгляд справи «за допомогою месенджеру», не підтверджується належними доказами.
Доводи відповідача про те, що жодних перешкод у реалізації права на отримання правової допомоги не було створено колегія суддів відхиляє, з урахуванням доказів, що містяться в матеріалах справи, щодо невжиття інспектором під час розгляду справи про адміністративне правопорушення дій для надання позивачу можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги та відсутність доказів на спростування таких доводів позивача.
Таким чином, колегія суддів вважає, що відповідачем не доведено факту дотримання інспектором порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Враховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази вжиття відповідачем дій щодо надання позивачу, як водію можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги, що є порушенням прав водія та порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, а тому колегія суддів доходить висновку, що постанова відповідача про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню, з закриттям провадження по справі про адміністративне правопорушення.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно дослідив матеріали справи та невірно застосував норми матеріального права, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову.
За приписами п. 2 ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги спростовують позицію суду, викладену в оскаржуваному судовому рішенні, підтверджують допущення судом першої інстанції порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позову.
Стосовно розподілу витрат зі сплати судового збору, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України, якщо суд апеляційної інстанції ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Частиною 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено розмір апеляційної скарги на рішення суду на рівні 150% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги, але не більше 15 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 року у справі № 543/775/17 зазначила, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону України "Про судовий збір", які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають. З огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 5 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір").
Згідно зі ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" станом на 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлено у розмірі 3028 гривень.
Згідно з ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачем при зверненні до суду першої інстанції було сплачено судовий збір у розмірі 605,60 грн. відповідно до квитанції про оплату від 21.09.2025 р..
При зверненні до суду апеляційної позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 908, 40 грн. відповідно до квитанції від 22.12.2025 р.
Між тим, апелянт повинен був сплатити судовий збір за подання за подання апеляційної скарги - 726,72 грн. (605,60 грн. х 150% х 0,8).
Тобто, позивачем переплачено суму судового збору за подання апеляційної скарги.
Враховуючи вказане, на користь позивача підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України судові витрати зі сплати судового збору у загальному розмірі 1 332,32 грн (605,60 +726,72).
Стосовно заявленого позивачем клопотання про вирішення питання щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу.
Згідно з частиною третьою статті 132 КАС України до складу витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати, в тому числі і на професійну правничу допомогу.
Відповідно до приписів частин 1-5 статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Положення частин першої та другої статті 134 КАС України кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.
Відповідно до ст. 30 Закону України “Про адвокатуру і адвокатську діяльність” від 5 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.
Закон України “Про судоустрій і статус суддів” встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі “Баришевський проти України” (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі “Двойних проти України” (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі “Меріт проти України” (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
З аналізу вищевказаної норми слідує, що, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати наведені вище критерії, зокрема чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору.
З метою підтвердження факту понесення витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції позивачем до матеріалів справи долучено копію Додаткової угоди № 1 до Договору про надання правових послуг № 05/09 П від 05.09.2025 року; копію узгодження погодинної вартості роботи адвоката від 05.09.2025; копія Акту приймання-передачі наданих послуг від 05.09.2025 року; копія платіжної інструкції.
З метою підтвердження факту понесення витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції позивачем до матеріалів справи долучено: копію Додаткової угоди № 2 до Договору про надання правових послуг № 05/09 П від 22.12.2025 року; копію узгодження погодинної вартості роботи адвоката від 22.12.2025 року; копія Акту приймання-передачі наданих послуг від 22.12.2025 року; копія платіжної інструкції.
Крім того, в матеріалах справи наявний Договір про надання правових послуг від 05.09.2025 року № 05/09 П.
Згідно з пунктом 4.1 договору про надання правових послуг від 05.09.2025 року № 05/09 П, гонорар та порядок розрахунків визначаються в окремій додатковій угоді.
Відповідно до Додаткової угоди № 1 до Договору про надання правових послуг № 05/09 П від 05.09.2025 року вартість послуг складає: аналіз документів, підготовка та написання позовної заяви (збирання та вивчення доказів, надання консультацій, підготовка запитів, звернень тощо), подача відповіді на відзивна позовну заяву – 1000 грн. за год. ; представництво інтересів клієнта у Основ`янському районному суді м. Харкова – 1500 грн. за год.
Згідно розрахунку суми гонорару за надану правову допомогу відповідно до Акту прийому передачі наданих послуг від 05.09.2025 «Адвокат» Болтік А.С. та «Клієнт» ОСОБА_1 узгодили вартість наданих послуг на загальну суму 2500 грн., а саме: аналіз документів, підготовка та написання позовної заяви (збирання та вивчення доказів, надання консультацій, підготовка запитів, звернень тощо), подача відповіді на відзивна позовну заяву – 1000 грн. за год. ; представництво інтересів клієнта у Основ`янському районному суді м. Харкова – 1500 грн. за год.
Крім того, відповідно до Додаткової угоди № 2 до Договору про надання правових послуг № 05/09 П від 22.12.2025 року вартість послуг складає: аналіз рішення Основ`янського районного суду м. Харкова, підготовка та написання апеляційної скарги, надання консультацій – 1000 грн. за год.; представництво інтересів клієнта у Другому апеляційного адміністративного суду – 1500 грн. за год. (незалежно від кількості проведених судових засідань).
Згідно розрахунку суми гонорару за надану правову допомогу відповідно до Акту прийому передачі наданих послуг від 22.12.2025 «Адвокат» Болтік А.С. та «Клієнт» ОСОБА_1 узгодили вартість наданих послуг на загальну суму 2500 грн., а саме: аналіз рішення Основ`янського районного суду м. Харкова, підготовка та написання апеляційної скарги, надання консультацій – 1000 грн. за год.; представництво інтересів клієнта у Другому апеляційного адміністративного суду – 1500 грн. за год. (незалежно від кількості проведених судових засідань).
Таким чином, позивачем понесені судові витрати на правничу допомогу в розмірі 5000, 00 грн. (2500, 00 грн. в суді першої інстанції + 2500,00 грн. в суді апеляційної інстанції). 
Поряд з тим, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, колегія суддів вважає за потрібне враховати пропорційність розміру таких витрат до предмета спору.
Крім того, участь одного адвоката при розгляді справи в судах першої та апеляційної інстанцій (адвокат Болтік А.С.), що брав участь у даній справі як представник позивача в судах першої та апеляційної інстанцій) свідчить про його обізнаність з обставинами щодо спірних правовідносин, що, поза сумнівом, істотно впливає на обсяг надання ним послуг в межах їх повторного вивчення (правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 19.11.2020 року у справі №520/7431/19).
Також слід зазначити, що відповідно до Додаткової угоди № 1 до Договору про надання правових послуг № 05/09 П від 05.09.2025 року вартість представництва інтересів клієнта у Основ`янському районному суді м. Харкова складала 1500 грн. за годину, в свою чергу Болтіков А.С. брав участь в судовому засіданні Основ`янського районного суду м. Харкова 11.12.2025, що тривало приблизно 30 хвилин.
А тому, колегія суддів вважає, що заявлений в апеляційній скарзі представником позивача розмір відшкодування витрат позивача на правову допомогу у розмірі 5000 грн. є суттєво завищеним та таким, що підлягає зменшенню.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення заявленого представником позивачем клопотання, та розмір витрат на правничу допомогу в суді першої та апеляційної інстанції, які підлягають відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, складає 2500 грн.
Крім того, згідно з ч.ч. 6, 7 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Тобто, законодавець визначив, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами та при наявності зазначеного положення суд розглядає питання співмірності витрат.
Колегія суддів звертає увагу, що відповідач у відзиві на позовну заяву просив відмовити у задоволенні позовної вимоги, зокрема, щодо стягнення з рахунку бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції судових витрат на професійну правничу допомогу в суді першої та апеляційної інстанції в сумі 2500 грн.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку щодо необхідності стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України судові витрати на користь ОСОБА_1 на правничу допомогу у розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) грн. 00коп.
Керуючись ст.ст. 241, 242, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Основ`янського районного суду міста Харкова від 11.12.2025 по справі № 646/9688/25 скасувати.
Прийняти постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №5643834 від 04.09.2025 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення в розмірі 340 грн. 00 коп. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та закрити провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (ЄДРПОУ 40108646, 03048, м. Київ, вул. Федора Ернеста, буд. 3) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору на 1 332 (одна тисяча триста тридцять дві) грн. 32 коп. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (ЄДРПОУ 40108646, 03048, м. Київ, вул. Федора Ернеста, буд. 3) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) судові витрати на правничу допомогу у розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) грн. 00 коп.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 		Я.М. Макаренко	
Судді	   	Т.С. Перцова   С.П. Жигилій   	

Повний текст постанови складено 10.02.2026 року