ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
Справа №568/1012/25
Провадження №2-др/568/1/26

06 січня 2026 р. м.Радивилів

Радивилівський районний суд Рівненської області у складі головуючого судді Делалової О.М., за участю секретаря судового засідання Мельничук Л.І., відповідача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Радивилів заяву представника позивача адвоката Будній М.М. про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат з надання правової допомоги у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Радивилівського районного суду Рівненської області перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.
Рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 18.12.2025 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. 
22.12.2025 року представник позивача звернувся до суду із заявою про винесення додаткового рішення про стягнення із відповідача на користь позивача понесених витрат на професійну правничу допомогу в сумі 20000 грн. 
Позивачка та її представник у судове засідання не з`явились, були повідомлені належним чином про дату, час та місце судового засідання. 
Відповідач у судовому засіданні просив зменшити суму правничих витрат до 10 000,00 грн., яка була напочатку розгляду справи заявлена позивачем. Підстав для збільшення вказаної суми до 20 000,00 грн. не вбачає, а вбачає лише намагання позивача додатково за його рахунок збагатитися. 
Дослідивши та оцінивши докази у справі, суд вважає, що є підстави для ухвалення додаткового рішення, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 270 ч. 1 п. 3 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Як вбачається із рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 18.12.2025 року позовні вимоги задоволено. В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності на частки домоволодіння (А-1 – житловий будинок, ПГ/Б – погріб під частиною будівлі, Б-1 – господарські будівлі зблоковані, N1- огорожа, N2- огорожа, І – вимощення), загальною площею 168,9 кв.м., житлова площа 77 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 30704466).
В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на частки домоволодіння (А-1 – житловий будинок, ПГ/Б – погріб під частиною будівлі, Б-1 – господарські будівлі зблоковані, N1- огорожа, N2- огорожа, І – вимощення), загальною площею 168,9 кв.м., житлова площа 77 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 30704466).
В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності на частки домоволодіння (А-І, Мс – житловий будинок -з мансардою, а-ІІ – веранда), загальною площею 123,1 кв.м., житлова площа 72,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 37788095).
В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на частки домоволодіння (А-І, Мс – житловий будинок -з мансардою, а-ІІ – веранда), загальною площею 123,1 кв.м., житлова площа 72,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 37788095).
В порядку поділу майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності на частки земельної ділянки площею 0,0517 га, кадастровий номер: 5625810100:01:008:0150. 
В порядку поділу майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на частки земельної ділянки площею 0,0517 га, кадастровий номер: 5625810100:01:008:0150. 
В порядку поділу майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності на частки земельної ділянки площею 0,080 га, кадастровий номер: 5625810100:01:006:0078. 
В порядку поділу майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на частки земельної ділянки площею 0,080 га, кадастровий номер: 5625810100:01:006:0078. 
Стягнуто з ОСОБА_1  на користь ОСОБА_2  судовий збір в розмірі 12 596,48 грн. (дванадцять тисяч п`ятсот дев`яносто шість гривень сорок вісім копійок).
Відповідно до ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі і в тому самому порядку, що й судове рішення протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви.
Статтею 141 ЦПК України визначено порядок розподілу судових витрат між сторонами.
Так, відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат; 3) для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
За змістом п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Водночас, за змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 УПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 і ч. 6 ст. 137 ЦПК України).
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Разом із тим, у частині 3 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 2 ст. 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин 4, 5, 9 ст. 141 ЦПК України.
Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
Відповідач у судовому засіданні заперечив щодо задоволення заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).
У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
При розгляді заяви про стягнення витрат на правничу допомогу, судом встановлено, що між ОСОБА_2 та Адвокатським об`єднанням «Рівненська правова компанія» 27.06.2025 року укладено договір про надання правової допомоги. Відповідно до п.2.1 вказаного договору Адвокатське об`єднання на підставі звернення клієнта, приймає на себе зобов`язання з надання наступної юридичної допомоги: представляє у встановленому порядку інтереси клієнта в Радивилівському районному суді Рівненської області по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя. Відповідно п. 4.1 вказаного договору правничу допомогу, що надається Адвокатським об`єднанням, клієнт оплачує в сумі 10 000грн. Згідно п.7.1 договору, останній укладений на строк до 31.12.2026р. та набирає чинності з моменту його підписання. За умовами договору, сума вказана у п.4.1щомісячно коригується згідно офіційного індексу інфляції. Інших умов щодо збільшення суми договору, в останньому не зазначено. 18.12.2025 року сторонами укладено додаткову угоду до договору від 27.06.2025 року, відповідно до якої сторони дійшли згоди збільшити суму вартості послуг до 20 000 грн. у зв`язку з тим, що фактичний обсяг наданих послуг в рамках представництва інтересів ОСОБА_2 по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя в Радивилівському районному суді виявився значно більшим, ніж той обсяг, що передбачався сторонами при укладенні даного договору. 
В Акті приймання-передачі послуг Адвокатським об`єднанням «Рівненська правова компанія» зазначено, що ним виконано наступні послуги: збір доказів, підготовку та подання позовної заяви, підготовку та подання заяви про забезпечення позову, аналіз документів, поданих відповідачем, збір та подання до суду додаткових доказів, підготовка та подання відповіді на відзив, участь у трьох судових засіданнях, підготовку письмових заперечень тощо. 
Разом з тим, суд зазначає, що договір чітко передбачав суму наданих послуг, за які саме послуги та строк дії договору. Слід зазначити, що справа про поділ майна подружжя не відноситься до малозначних, передбачає наявність спору, подання іншою стороною заперечень, що передбачено нормами ЦПК. Визначаючи суму договору у розмірі 10 000,00 грн. по справі щодо поділу майна подружжя, адвокатське об`єднання чітко повинно було розуміти обсяг передбачених витрат по справі і саме розмір 10 000,00 грн. вважало достатнім. Підстав для збільшення суми до 20 000,00 грн., які дійсно давали б передумови для укладення додаткової угоди щодо збільшення суми правничих витрат в рамках даної справи, суд не вбачає. 
З огляду на викладене, надавши оцінку доказам щодо фактично понесених витрат на професійну правничу допомогу, враховуючи необхідність надання послуг під час розгляду справи та їх характер, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, необхідність дотримання критерію розумності розміру понесених стороною витрат, пов`язаність цих витрат із розглядом справи, умов договору та з урахуванням заяви відповідача щодо зменшення стягнення витрат на правничу допомогу та його доводів, суд дійшов висновку про стягнення на користь позивачки судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн. в межах суми передбаченої договором про надання правової допомоги від 27.06.2025 року. 
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 133, 137, 141, 246, 263 – 265, 270, 273 ЦПК України, суд –

УХВАЛИВ:
Заяву представника позивача адвоката Будній Михайла Михайловича про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн. (десять тисяч гривень 00 копійок). 
В іншій частині заяви – відмовити.
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи судом апеляційної інстанції.
Додаткове рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Рівненського апеляційному суду протягом тридцяти днів з дня його складення. 
Повний текст додаткового рішення складено 12.01.2026 року. 

Суддя          О.М. Делалова