Справа № 308/22128/23

В И Р О К 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2026 року м. Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:
головуючої судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання – ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області в м. Ужгород, кримінальну справу №308/22128/23 кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №12023071170000691 від 16.09.2023 року про обвинувачення,–
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Закарпатської області, Ужгородського району, село Червоне, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, одруженого, на утриманні одна малолітня дитина, працюючого продавець - консульттант магазину " Дніпро М", раніше не судимого:
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 296, ч.1 ст. 121 КК України,
за участі сторін кримінального провадження: 
сторона обвинувачення:
прокурора – ОСОБА_4 
сторона захисту:
обвинуваченого –  ОСОБА_3 
захисника –  ОСОБА_5 
ВСТАНОВИВ:
Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків, форми вини і мотивів кримінального правопорушення
16 вересня 2023 року близько 05 години 25 хвилин ОСОБА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в громадському місці – біля магазину «Зіна», що за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, м. Чоп, вул. Бокшая, 2, грубо порушуючи громадський порядок, який супроводжувався діями - перевертанням столів, розбиттям дверей на магазині, з мотивів явної неповаги до суспільства, з особливою зухвалістю, яке виразилось в нецензурній лайці в присутності сторонніх осіб, застосовуючи предмет заздалегідь заготовлений для нанесення тілесних ушкоджень, умисно наніс ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 декілька ударів руками зажатими в кулак в область обличчя, після чого повалив на землю, вийняв з сумки ніж, який приніс з собою та наніс останньому вісім ударів в область грудної клітки, плеча та гомілки, внаслідок чого ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді «Правобічного гемопневмотораксу», ателектазу правої легені, проникаючої колото-різаної рани грудної клітки справа, які були небезпечними для життя в момент їх спричинення і за цією ознакою відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. Окрім цього внаслідок ударів ножем ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді колото-різаних ран правої аксілярної ділянки та верхньої третини правого плеча, різаних ран середньої третини правої гомілки, різаних ран правої кисті, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров?я. В результаті хуліганських дій ОСОБА_3 охоронцем магазину «Зіна» було зачинено вхідні двері магазину, в результаті чого було обмежено доступ до вказаної будівлі, чим порушено режим роботи та припинено діяльність магазину «Зіна».
Поза тим, продовжуючи свої хуліганські дії, 16 вересня 2023 року близько 05 години 30 хвилин ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуваючи біля магазину «Зіна», що за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, м. Чоп, вул. Бокшая, 2 вступив у словесний конфлікт із ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в результаті чого у нього виник злочинний умисел на заподіяння останньому тяжких тілесних ушкоджень. Реалізуючи свій злочинний умисел, в ході даного конфлікту, 16 вересня 2023 року близько 05 години 30 хвилин ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуваючи біля магазину «Зіна», що за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, м. Чоп, вул. Бокшая, 2, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків, усвідомлюючи протиправний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, наніс ОСОБА_7 декілька ударів руками зажатими в кулак в область обличчя, після чого повалив на землю, вийняв з сумки ніж, який приніс з собою та наніс останньому вісім ударів в область грудної клітки, плеча та гомілки, внаслідок чого ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді «Правобічного гемопневмотораксу», ателектазу правої легені, проникаючої, колото-різаної рани грудної клітки справа, які були небезпечними для життя в момент їх спричинення і за цією ознакою відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. Окрім цього внаслідок ударів ножем ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді колото-різаних ран правої аксілярної ділянки та верхньої третини правого плеча, різаних ран середньої третини правої гомілки, різаних ран правої кисті, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров?я.
Таким чином, ОСОБА_3 своїми діями, які виразились у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчинені із застосуванням предмета заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень (хуліганстві), вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.296 КК України.
Таким чином, ОСОБА_3 своїми діями, які виразились в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 КК України.
Судовий розгляд проведено стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно обвинувального акту згідно до вимог статті 337 КПК України.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому. По суті фактичних обставин справи пояснив, що ввечері, напередодні події перебував у жінки вдома, де вжив близько 200 грам алкогольного напою у виді коняка. Подія відбулась у вересні 2023 року, біля 05 год ранку, в м. Чоп біля магазину " Зіна" , де між ним та особою чоловічої статі виник словесний конфлікт, в ході якого він схопив потерпілого , наніс два удари руками зажатими в кулак в область обличчя і черева потерпілого, після чого повалив його на землю. В ході штовханини у нього з сумки випали речі, серед яких був і ніж, який він підняв і наніс ним потерпілому тілесні ушкодження. З потерпілим раніше не був знайомий. Памятає, що наносив удари ножем в область плеча. Вказав, що ніж лежав у нього в сумці, ніж замовив його брат, а він забрав його на пошті. Памятає, що штовхнув потерпілого у двері магазину " ІНФОРМАЦІЯ_4 ", внаслідок чого вхідні двері до магазину були поламані. Йому не відомо хто викликав працівників поліції. Вказав, що дві жінки виходили із сусіднього магазину для того щоб покурити, хотіли втрутитись, рознімати їх, щось викрикували в їх сторону , але потім повернулись в приміщення. 
Потерпілий ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву в якій просив проводити розгляд справи без їх участі. Зазначив, що він примирився з обвинуваченим та просив суд при визнанні його винуватим просить із застосуванням статей 75,76 КК України призначити покарання «без ізоляції» від суспільства.
Суд вжив всіх передбачених КПК заходів щодо забезпечення його прибуття в судове засідання.
Судом належним чином були виконані вимоги ч. 6 ст. 22 КПК щодо створення необхідних умов для реалізації, зокрема, стороною обвинувачення її процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Верховний Суд у своїх постановах від 02 квітня 2019 року (справа № 214/10541/14-к) та від 15 травня 2019 року (справа № 469/898/15-к) дійшов висновку про те, що якщо суд першої інстанції вжив усіх можливих і необхідних заходів для повідомлення потерпілих та забезпечення їх явки і явки свідків до суду, однак через їх неодноразову неявку до суду був позбавлений можливості провести їх допит для встановлення обставин події та причетності обвинуваченого, то у суду першої інстанції були підстави для ухвалення рішення з урахуванням наданих сторонами доказів, які він мав можливість безпосередньо дослідити в судовому засіданні. Так, хоча суд дійсно повинен створити необхідні умови для реалізації сторонами їх прав і обов`язків, це не означає, що саме на суд покладено безумовний обов`язок забезпечити участь потерпілих, показання яких є ключовим доказом обвинувачення, оскільки доказування вини особи, а, отже, надання відповідних доказів суду, за законом є обов`язком сторони обвинувачення. 
Потерпілий подав заяву про проведення судового розгляду без його участі, а відтак потерпілий знав, що в Ужгородському міськрайонному суді здійснюється розгляд даного кримінального провадження.
Вказане свідчить про відсутність зацікавленості у розгляді кримінального провадження потерпілого ОСОБА_8 , який не з`явився в судові засідання.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці доходив висновку, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки (рішення у справах «Олександр Шевченко проти України» від 26 квітня 2007 року, п. 27, «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, п. 41). 
З урахуванням наведеного, зважаючи на те, що в силу статей 56, 58 КПК України давати пояснення є правом потерпілої сторони, враховуючи наявність заяви потерпілого про розгляд справи без участі, зважаючи на відсутність заперечень зі сторони інших учасників процесу, суд, керуючись ст. 325 КПК України, ухвалив рішення про проведення судового розгляду за відсутності потерпілого . 
У відповідності до вимог ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Статтею 92 КПК України визначено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу покладається на слідчого, прокурора, а обов`язок доказування належності та допустимості доказів покладається на сторону, що їх подає.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому органом досудового слідства кримінальних правопорушеннях при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що прокурор, обвинувачений, захисник не оспорювали фактичні обставини кримінального провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності його позиції, роз`яснивши йому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
Після роз`яснення учасникам судового розгляду наслідків застосування ч. 3 ст. 349 КПК України, вони підтвердили відсутність оспорюваних ними обставин по справі та погодилися, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Під час розгляду даного кримінального провадження у суді , ОСОБА_3 який мав кваліфікованого захисника, жодним чином не був обмежений у можливості реалізації своїх процесуальних прав, у тому числі, шляхом подання відповідних клопотань чи заяв про зміну обсягу та порядку дослідження доказів як ним особисто, так і через його захисника. Проте сторона захисту під час судового розгляду своїм правом щодо зміни обсягу та порядку дослідження доказів не скористалась.
Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінальної справи, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю. 
Кваліфікація дій.
Юридична оцінка інкримінованого діяння є обов`язком суду, який у цій частині не тільки перевіряє правильність кваліфікації дій стороною обвинувачення, а й констатує, з огляду на таку оцінку, наявність підстав для визнання особи винуватою у вчиненні інкримінованого злочину.
Згідно ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно - небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом. Таким чином реалізується принцип невідворотності кримінального покарання за вчинений злочин.
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 05.04.2018 у справі № 658/1658/16-к зазначає, що кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.
За своєю суттю та змістом кваліфікація кримінальних правопорушень завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу кримінального правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК України.
Склад кримінального правопорушення - це сукупність об`єктивних та суб`єктивних ознак, що дозволяють кваліфікувати суспільно-небезпечне діяння як конкретне кримінальне правопорушення.
Відповідно до ч. 4 ст. 296 КК України Дії, передбачені частинами першою, другою або третьою цієї статті, якщо вони вчинені із застосуванням вогнепальної або холодної зброї чи іншого предмета, спеціально пристосованого або заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень - караються позбавленням волі на строк від трьох до семи років.
Основним безпосереднім об`єктом кримінально-правової охорони за ст. 296 КК України є громадський порядок, тобто суспільні відносини, що сформовані внаслідок дії правових норм, а також моральних-етичних засад, звичаїв, традицій та інших позаюридичних чинників. Громадський порядок полягає в дотриманні усталених правил співжиття. Підтримання громадського порядку є одним із важливих чинників захисту честі, гідності, здоров`я, безпеки громадян, їх спокійного відпочинку та безперешкодної праці, втілення інших природних, соціальних і культурних прав членів людської спільноти. Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок. 
Суд бере до уваги, що безпосереднім об`єктом охорони, за ст. 296 КК, є громадський порядок, тобто суспільні відносини, що сформовані внаслідок дії правових норм, а також моральних-етичних засад, звичаїв, традицій та інших поза юридичних чинників, і полягає в дотриманні усталених правил співжиття. Кримінально каране хуліганство з об`єктивної сторони полягає в посяганні на ці охоронювані цінності, що супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом.   
Проявами особливої зухвалості під час цих дій є нахабне поводження, буйство, бешкетування, поєднане з насильством, знищення або пошкодження майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації або громадського транспорту тощо. 
Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства. Домінування у свідомості винного такого внутрішнього спонукання і відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого є головним критерієм відмежування хуліганства як злочину проти громадського порядку та моральності від злочинів проти особи.
Із суб`єктивної сторони хуліганство характеризується умисною виною і мотивом явної неповаги до суспільства. Неповага до суспільства – це прагнення показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам, суспільству, державі. Вказана неповага має бути явною. Це означає, що неповага до суспільства є очевидною, безсумнівною як для хулігана, так і для очевидців його дій.
Хоч хуліганські дії нерідко супроводжуються фізичним насильством і заподіянням тілесних ушкоджень, головною їх рушійною силою є бажання не завдати шкоди конкретно визначеному потерпілому, а протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки. Означені дії не зумовлені особистими мотивами й конкретною метою, а за своїми внутрішніми чинниками фокусуються в напрямку тотального негативізму й ворожого ставлення до суспільства.
Протиправні діяння вчиняються за відсутності зовнішнього приводу або з незначного приводу і зазвичай спрямовані на випадкові об`єкти. Якщо хуліганству передує конфлікт винного з потерпілим (потерпілими), такий конфлікт провокується самим винним як зухвалий виклик соціальному оточенню, і реакція інших на провокуючі дії, в тому числі спроба їх припинити, стають приводом для подальшого насильства. 
Тобто основним безпосереднім об`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України виступає громадський порядок. Його додатковим факультативним об`єктом можуть виступати здоров`я особи, авторитет органів державної влади, громадська безпека.
За таких обставин, кримінальним правопорушенням передбаченим ч. 4 ст. 296 КК України окрім інтересів потерпілого ОСОБА_6 , порушено публічні ( суспільні) інтереси, громадський порядок. 
На переконання суду в даному конкретному випадку наявні складові кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, оскільки ОСОБА_3 , 16 вересня 2023 року близько 05 години 25 хвилин перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в громадському місці – біля магазину «Зіна», що за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, м. Чоп, вул. Бокшая, 2, грубо порушуючи громадський порядок, який супроводжувався діями - перевертанням столів, розбиттям дверей на магазині, з мотивів явної неповаги до суспільства, з особливою зухвалістю, яке виразилось в нецензурній лайці в присутності сторонніх осіб, застосовуючи предмет заздалегідь заготовлений для нанесення тілесних ушкоджень, умисно наніс ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 декілька ударів руками зажатими в кулак в область обличчя, після чого повалив на землю, вийняв з сумки ніж, який приніс з собою та наніс останньому вісім ударів в область грудної клітки, плеча та гомілки, продемонструвавши тим самим свою зверхність по відношенню до оточуючих, особливу зухвалість та неповагу до існуючих правил та норм поведінки у суспільстві, чим грубо порушив громадський порядок, при тому, що необхідності та будь-якого суттєвого приводу, для таких дій в обвинуваченого не було.
Таким чином, суд кваліфікуючи дії ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 296 КК України доходить до висновку, що його дії є наслідком грубого порушення громадського порядку, були демонстративні, без особливого приводу та супроводжувались особливою зухвалістю.
Окрім того, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 121 КК України - Умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, чи таке, що спричинило втрату будь-якого органу або його функцій, каліцтво статевих органів, психічну хворобу або інший розлад здоров`я, поєднаний зі стійкою втратою працездатності не менш як на одну третину, або переривання вагітності чи непоправне знівечення обличчя  - карається позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років.
Основним безпосереднім об`єктом кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України є здоров`я особи . Обов`язковою ознакою цього злочину є потерпілий. Ним може бути лише людина – громадянин України, особа без громадянства, іноземець. 
Об`єктивну сторону злочину утворюють: 1) діяння (дія або бездіяльність); 2) наслідки у вигляді тяжкого тілесного ушкодження і 3) причинний зв`язок між зазначеними діянням і наслідками.
Суб`єктивна сторона злочину передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України характеризується прямим або непрямим умислом.
З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, зважаючи на повне визнання обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 296 КК України та ч.1 ст. 121 КК України, дії ОСОБА_3 суд кваліфікує, як грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчинені із застосуванням предмета заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень (хуліганстві), тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України та як умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.
Кримінальна відповідальність передбачає законно обґрунтований обов`язок обвинуваченого ОСОБА_3 , який вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч.4 ст. 296 КК України та ч.1 ст. 121 КК України, піддатися осуду з боку держави і бути покараним у повній у відповідності із законом.
Обвинувачений на момент вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення досяг віку, з якого настає кримінальна відповідальність, будь-яким психічним захворюванням чи тимчасовим розладом психічної діяльності на той час не страждав, не страждає на такі в теперішній час, поводиться адекватно. Тому суд визнає його осудним та відповідальним за скоєне.
При призначенні обвинуваченому виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин та відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.
Обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання : 
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 відповідно до статті 66 КК України є щире каяття.
Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 відповідно до статті 67 КК України є вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.
Щодо призначення покарання: 
При призначенні обвинуваченому виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин та відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року “ Про практику призначення кримінального покарання”, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із класифікації злочинів ( ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.
Відповідно до ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Суд враховує, що юридична відповідальність особи, відповідно до ч.2 ст. 61 Конституції України, має індивідуальний характер.
Конституційний Суд України в Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004, досліджуючи принцип індивідуалізації юридичної відповідальності, зазначив таке: […] призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки злочину, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим.
Згідно з принципом індивідуалізації юридичної відповідальності при призначенні покарання суд має враховувати обставини справи (як ті, що обтяжують, так і ті, що пом`якшують покарання) щодо всіх осіб незалежно від ступеня тяжкості вчиненого злочину […] (абзаци сьомий, восьмий підпункту 4.2 пункту 4 мотивувальної частини).
В рішенні від 15 червня 2022 № 4-р(II)/2022 року Конституційний Суд України зазначає, що принцип індивідуалізації юридичної відповідальності […] має виявлятись не лише в притягненні до відповідальності особи, винної у вчиненні правопорушення, а й у призначенні їй виду та розміру покарання з обов`язковим урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики цієї особи, можливості відшкодування заподіяної шкоди, […].
Отже, принцип домірності зобов`язує суд у кожному конкретному випадку домірно застосовувати види покарання та (або) інші заходи кримінально-правового характеру з огляду на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та низку інших фактів і обставин (п. 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2022 року № 1-р/2022).
Відповідно покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації, адже застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч.1 ст. 368 КПК, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила.
Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства (див. постанову Верховного Суду від 10 червня 2020 року в справі № 161/7253/18).
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, зокрема кримінальні правопорушення передбачені ч. 4 ст. 296 КК України та ч.1 ст. 121 КК України відповідно до ст. 12 КК України є тяжкими злочинами та особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який вперше вчинив кримінальні правопорушення, згідно довідки КНП «Ужгородська міська багатопрофільна клінічна лікарня» Ужгородської міської ради ОСОБА_3 на обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває, згідно наданої Чопською міською радою характеристики з місця проживання характеризується позитивно та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. 
Зважаючи на положення статті 50 КК України якою встановлено, що «покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами», на положення статті 65 КК України, якою встановлено, що «особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень», враховуючи ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст. 121 КК України та ч. 4 ст. 296 КК України, зокрема ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення за ч.1 ст. 121 КК України проти здоров`я і життя людини, що є найвищою цінністю у суспільстві, а також вчинив кримінальне правопорушення за ч. 4 ст. 296 КК України проти громадського порядку та моральності , особливості й обставини вчинення, форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали та особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який вперше притягується до кримінальної відповідальності, має на утриманні малолітню диттину, всі пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296 КК України та ч.1 ст. 121 КК України у вигляді позбавлення волі на певний строк, в межах санкції частин вказаних статей.
Частиною 1 статті 70 КК України визначено, що при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.
Разом з тим, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання за сукупністю злочинів суд визначає його по правилам ч.1 ст. 70 КК України застосовуючи принцип поглинання менш суворого покарання більш суворим.
Крім того, суб`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України характеризується умисною виною і мотивом явної неповаги до суспільства, а кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 121 КК України характеризується умислом, а відтак саме вчинення протиправних дій обвинуваченим ОСОБА_3 є умисним і призвело до заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, а відповідно до ст.3 Конституції України людина, її життя, здоров`я та безпека належать до найвищих соціальних цінностей.
При цьому, позитивні характеристики, наявність соціальних зв`язків обвинуваченого ОСОБА_3 на думку суду, не зменшують підвищеної суспільної небезпеки як його самого, так і вчинених ним кримінальних правопорушень. 
Разом з тим, позиція прокурора та потерпілого про необхідність призначення ОСОБА_3 покарання із застосуванням ст. 75 КК України, з врахуванням всіх обставин справи та відомостей про особу обвинуваченого, суд розцінює як недостатньо обгрунтовані.
Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України (в редакції, яка діяла на час вчинення кримінального правопорушення), зазначено, що якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Системний аналіз вимог закону України про кримінальну відповідальність свідчить про те, що, крім вирішення питання про призначення певного виду та розміру покарання, суду потрібно встановити достатню підставу для звільнення від його відбування з випробуванням, водночас належним чином умотивувати таке рішення, дослідивши й оцінивши всі обставини, що мають значення для справи, та врахувати, що ст. 75 КК України застосовується лише в тому разі, коли для цього є умови і підстави.
Статті 65-75 КК є кримінально-правовими нормами, що встановлюють загальні засади та правила призначення покарання, звільнення від його відбування.
Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання тощо.
Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.
Звільнення особи від відбування покарання з випробуванням відповідно до вимог ст. 75 КК України належить до виключних дискреційних повноважень суду . 
Підстав для застосування до ОСОБА_3 вимог ст. 75 КК України, а саме звільнення ОСОБА_3 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, суд не вбачає з огляду на особу обвинуваченого, враховуючи характер і ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали . Вік обвинуваченого, його вперше притягнення до кримінальної відповідальності, наявність на його утриманні малолітньої дитини, не є обставинами, що пом`якшують покарання, а є характеризуючими його особу даними, які вже враховані судом при обранні йому покарання у наближеній до мінімальної межі, що установлена у санкціях ч.1 ст.121, ч.4 ст.296 КК України. 
Так, судом враховано конкретні обставини справи та підвищену суспільну небезпечність вчинених ОСОБА_3 кримінальних правопорушень за ч.1 ст. 121 КК України проти життя та здоров`я людини, що є найвищою цінністю у суспільстві, та кримінального правопорушення за ч.4 ст. 296 КК України проти громадського порядку та моральності, форму вини, спосіб , стадію вчинення кримінальних правопорушень ( нанесено вісім ножових поранень), характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали , зміст і обсяг небезпечних винних дій ОСОБА_3 , що доводять підвищений рівень суспільної небезпеки його діянь, з огляду також і на те, що потерпілим є військовослужбовець, який здійснює захист Батьківщини під час збройної агресії та повномасштабного вторгнення збройних сил російської федерації на територію України. 
Підсумовуючи викладене, суд вважає, що призначення ОСОБА_3 більш м`якого покарання, ніж передбаченого законом на підставі статті 69 КК України, та звільнення його від відбування покарання з випробуванням на підставі статті 75 КК України, є неможливим з підстав, зазначених вище, та не сприятиме його виправленню і попередженню вчиненню ним нових злочинів, і на переконання суду, є невиправдано м`яким заходом примусу, який не можна вважати справедливим, пропорційним і співрозмірним ступеню тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень.
З урахуванням вищенаведеного, суд вважає, що ОСОБА_3 слід призначити покарання виключно у виді позбавлення волі, яке він має відбувати реально, що на переконання суду відповідає вимогам статей 50, 65 КК України та узгоджується із роз`ясненнями, викладеними в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання».
Суд, з урахуванням положень ст.ст. 50, 65 КК України, визнання вини обвинуваченим приходить до висновку про можливість призначення ОСОБА_3 покарання у найнижчій межі санкції ч. 1 ст. 121 КК України , не застосовуючи при цьому положення, передбачені ст. 75 КК України .
Позиція потерпілого ОСОБА_6 щодо призначення покарання, не є вирішальною в цьому питанні, виходячи з наступного:
Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 15 лютого 2023 року у справі № 130/1208/21 (провадження № 51-1271км22), позиція потерпілих, щодо призначення покарання, хоча і може бути врахована судом при призначенні покарання, однак не є вирішальною в цьому питанні.
Згідно правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 08 липня 2021 року у справі № 607/18721/19 (провадження № 51-918км21), позиція потерпілої особи щодо визначення винному виду та розміру покарання й можливості звільнення від його відбування є не процесуальною вимогою, а думкою потерпілого, яка може бути врахована в сукупності з іншими обставинами, однак не обмежує суд у реалізації своїх дискреційних повноважень, визначених законом про кримінальну відповідальність. Також така висловлена позиція не обмежує потерпілого у можливостях подальшого оскарження до суду вищого рівня законності й обґрунтованості вироку у частині вирішення вказаних питань, у тому числі щодо невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість.
Окрім того, суд враховує , що основним безпосереднім об`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України виступає громадський порядок. Його додатковим факультативним об`єктом можуть виступати здоров`я особи, авторитет органів державної влади, громадська безпека. За таких обставин, застосування положень ст. 75 КК України у даному кримінальному провадженні суперечить інтересам суспільства, оскільки окрім інтересів потерпілого ОСОБА_6 , порушено публічні (суспільні) інтереси, громадський порядок. 
Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку про неможливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства, а тому призначає ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі в межах строків, встановлених ч. 1 ст. 121КК України, ч.4 ст.296 КК України, не застосовуючи при цьому положення, передбачені ст. 75 КК України яке, на думку суду, буде необхідним й достатнім для його соціальної реабілітації.
Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст.75 КК України, або ж застосування ст.69 КК України, до обвинуваченого ОСОБА_3 , суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми можуть бути застосовані, та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді позбавлення волі, є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
Покарання у виді позбавлення волі перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчинених кримінальних правопорушень і особою винного
Саме таке покарання на думку суду буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_9 та попередження нових кримінальних правопорушень.
Суд переконаний, що таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину, так як категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.
Дане остаточне покарання (позбавлення волі), на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09 червня 2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24 березня 2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29 листопада 2007 р.).
Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України та ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» ОСОБА_3 в строк відбуття основного покарання у виді позбавлення волі слід зарахувати час його попереднього ув`язнення з 16.09.2023 року 12 год. 15 хв. (дня затримання) по 19.09.2023 (дня звільнення з-під варти) включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Запобіжний захід
Матеріали кримінального провадження містять відомості про існування щодо обвинуваченого ОСОБА_3 чинного запобіжного заходу у виді застави.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 до вступу вироку в законну силу у вигляді застави залишити без змін.
Речові докази:
Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ч. 9 ст. 100 КПК України. 
Згідно ч. 9 ст. 100 КПК України питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.
Згідно п. 7 ч. 9 ст. 100 КПК України, документи, що є речовими доказами, залишаються у матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання. 
Процесуальні витрати.
 
Згідно ч. 1 ст. 126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку або ухвалою.
 
Питання про судові витрати судом вирішується відповідно до ст. 124 КПК України.
У відповідності до ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, з врахуванням доведеності обвинувачення у суді, з обвинуваченого на користь держави слід стягнути 13512,52 грн. 
Цивільний позов не заявлявся.
Заходи забезпечення кримінального провадження
Частиною 4 статті 174 КПК України визначено, що суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації.
Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.11.2023 року було накладено арешт на: металевий предмет схожий на ніж розкладної форми, зі слідами речовини бурого кольору на лезі, який вилучено та упаковано до паперового конверту НПУ ГСУ; сумку чорного кольору, з написом «DSQUARED» також вилучено та упаковано до спец. пакет НПУ СУ №PSP2028921; футболку чорного кольору, яку вилучено та упаковано до паперового конверту НПУ ГСУ; спортивні штани чорного кольору, з маркуванням А/Х, які вилучено та упаковано до паперового конверту НПУ ГСУ.
Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.11.2023 року було накладено арешт на: матерчасті шорти зеленого кольору з емблемою фірми «Nike», зі слідами речовини бурого кольору, які вилучено та упаковано до спец. пакету НПУ СУ №PSP6113700.
Оскільки, металевий предмет схожий на ніж розкладної форми, зі слідами речовини бурого кольору на лезі, який вилучено та упаковано до паперового конверту НПУ ГСУ; сумку чорного кольору, з написом «DSQUARED» також вилучено та упаковано до спец. пакет НПУ СУ №PSP2028921; футболку чорного кольору, яку вилучено та упаковано до паперового конверту НПУ ГСУ; спортивні штани чорного кольору, з маркуванням А/Х, які вилучено та упаковано до паперового конверту НПУ ГСУ; матерчасті шорти зеленого кольору з емблемою фірми «Nike», зі слідами речовини бурого кольору, які вилучено та упаковано до спец. пакету НПУ СУ №PSP6113700 не підлягають спеціальній конфіскації, та судом не призначено покарання у виді конфіскації майна, суд вважає за необхідне скасувати заходи забезпечення покладені Ухвалами слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.11.2023 року.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.369-371, 373-376 КПК України, суд, –
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 296 КК України та ч.1 ст. 121 КК України і призначити йому покарання:
-за ч.4 ст. 296 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
- за ч.1 ст. 121 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
На підставі ч. 1 ст.70КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років.
Строк відбування покарання рахувати з дня затримання ОСОБА_3 в порядку виконання вироку.
Зарахувати  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в строк відбуття призначеного покарання у виді позбавлення волі, термін попереднього ув`язнення з 16.09.2023 року (затримання на підставі ст. 208 КПК України) по 19.09.2023 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі на підставі ст. 72 ч. 5 КК України.
Запобіжний захід у вигляді застави до набрання вироком законної сили - залишити без змін.
Після набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді застави з покладеними обов`язками, скасувати.
Заставу у розмірі 161 040,00 гривень, внесену заставодавцем ОСОБА_10 на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Закарпатській області згідно із платіжним документом - квитанція до платіжної інструкції на переказ готівки №4011910027 від 19 вересня 2023 року визначену ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 вересня 2023 року за справою № 308/16025/23, повернути заставодавцю - ОСОБА_10 , відповідно до ст. 182 КПК України, після набрання вироком законної сили.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави судові витрати по справі в розмірі 13512,52 гривень за проведення судових експертиз. 
Арешт накладений на підставі ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.11.2023 року на: матерчасті шорти зеленого кольору з емблемою фірми «Nike», зі слідами речовини бурого кольору, які вилучено та упаковано до спец. пакету НПУ СУ №PSP6113700 - скасувати.
Арешт накладений на підставі ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.11.2023 року було на: металевий предмет схожий на ніж розкладної форми, зі слідами речовини бурого кольору на лезі, який вилучено та упаковано до паперового конверту НПУ ГСУ; сумку чорного кольору, з написом «DSQUARED» також вилучено та упаковано до спец. пакет НПУ СУ №PSP2028921; футболку чорного кольору, яку вилучено та упаковано до паперового конверту НПУ ГСУ; спортивні штани чорного кольору, з маркуванням А/Х, які вилучено та упаковано до паперового конверту НПУ ГСУ - скасувати.
Речові докази:
-Відеозаписи під назвами «Чоп, Туряниці-2 ZINA 16.09.2023 Вулиця», розміром файлу 130МВ; «Чоп, Туряниці-2 ZINA 16.09.2023 Зал», розміром файлу 69,6 МВ; «Чоп, Туряниці_2_ZINA_16_09_2023_Чоловік_який_наніс_тілесні_ушкодження», розміром файлу 31,8 МВ, які отримані в ході виконання постанови про зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису-документами - після вступу вироку в законну силу залишити зберігати при матеріалах кримінального провадження;
- змив на стерильну марлеву серветку речовини бурого кольору з бетонної поверхні, що на відстані 5 см. Від вхідних дверей до приміщення магазину, який упаковано до паперового конверту НПУ СУ (об`єкт №1); змив на стерильну марлеву серветку речовини бурого кольору з поверхні бруківки, що на відстані 420 см. Від вхідних дверей до приміщення магазину який упаковано до паперового конверту НПУ СУ (об`єкт №3) - після вступу вироку в законну силу знищити;
- металевий предмет схожий на ніж розкладної форми, зі слідами речовини бурого кольору на лезі, який вилучено та упаковано до паперового конверту НПУ ГСУ - після вступу вироку в законну силу знищити;
- сумку чорного кольору, з написом «DSQUARED» також вилучено та упаковано до спец. пакет НПУ СУ №PSP2028921 - після вступу вироку в законну силу повернути власнику;
- футболку чорного кольору, яку вилучено та упаковано до паперового конверту НПУ ГСУ- після вступу вироку в законну силу повернути власнику;
- спортивні штани чорного кольору, з маркуванням А/Х, які вилучено та упаковано до паперового конверту НПУ ГСУ- після вступу вироку в законну силу повернути власнику;
-матерчасті шорти зеленого кольору з емблемою фірми «Nike», зі слідами речовини бурого кольору, які вилучено та упаковано до спец. пакету НПУ СУ №PSP6113700 - після вступу вироку в законну силу повернути власнику;
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України в Закарпатській апеляційний суд через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою в той же строк із моменту отримання його копії.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні.
Суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1