Справа №466/12548/24 Головуючий у 1 інстанції:Баєва О.І. 
Провадження №22-ц/811/3471/25 Доповідач в 2-й інстанції:Левик Я. А. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

29 січня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
судді-доповідача: Левика Я.А.,
суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

розглянувши у порядку письмово провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова в складі судді Баєвої О.І. від 01 жовтня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи – органу опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради про визначення місця проживання дитини, -

в с т а н о в и л а :

ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 01 жовтня 2025 року провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи – органу опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради про визначення місця проживання дитини – зупинено. 
Вказану ухвалу оскаржив ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 .
В апеляційній скарзі просить ухвалу Шевченківсього районного суду м.Львова від 01 жовтня 2025 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до Шевченківського районного суду м. Львова.
Зазначає, що адвокаткою Туркас О.І., не надано доказів того, що військова частина, в якій ОСОБА_3 проходить службу переведена на воєнний стан і бере безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії РФ на території України, а також, що ОСОБА_3 перебуває у зоні бойових дій у зв`язку з чим не має можливості приймати участь у розгляді справи. Апелент вважає за необхідне зауважити, що у клопотанні не вказано, у чому саме полягає неможливість розгляду зазначеної справи у період його знаходження на військовій службі, враховуючи, що він не позбавлений можливості здійснювати реалізацію наданих йому чинним законодавством прав через свого представника, а також може надати письмові пояснення та долучити письмові докази, шляхом направлення до суду електронною та поштовою кореспонденцією. На переконання апелянта жодних доказів, які б підтверджували обґрунтованість клопотання представника ОСОБА_3 не надано. Також, посилання на неможливість розгляду справи без участі ОСОБА_3 суперечить інституту цивільного судочинства та призведе до тривалості строків судового провадження, оскільки при розгляді справи судом дотримуються права всіх учасників щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Крім цього, повідомляє, що судове засідання, яке відбулося 01.10.2025 року, на якому було винесено ухвалу про зупинення провадження у справі, було розглянуто без участі ОСОБА_2 , хоча 29.09.2025 року нею було подано клопотання про перенесення зазначеного судового засідання на іншу дату, що в свою чергу є порушенням судом процесуального права.
Відповідно до ст. 368, ч.2 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи проводився без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів позовної заяви, зустрічної позовної заяви, відзиву на позову заяву, клопотання про зупинення розгляду справи, додаткових пояснень, апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Із змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст.251, 253, 254 ЦПК України, указ Президента України №64/2022, та зупиняючи провадження у справі, – виходив з того, що відповідно до довідки від 28.05.2025 №13301 виданої ІНФОРМАЦІЯ_1 старший лейтенант запасу ОСОБА_3 24.05.2025 року був призваний ІНФОРМАЦІЯ_1 на військову службу у Національну академію сухопутних військ імені Петра Сагайдачного. Згідно з Витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 30.09.2025 року старшого лейтенанта ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу, на всі види забезпечення, призначено на посаду та останній вважається таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання обов`язків за посадою командира інженерно-саперного взводу інженерно-саперної роти інженерно-саперного батальйону військової частини НОМЕР_1 , ВОС -1010003. Враховуючи те, що відповідач перебуває на військовій службі, що підтверджується документально і забезпечує стримування збройної агресії проти України у період воєнного стану, запровадженого у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України, суд дійшов висновку, що існують обставини, які унеможливлюють продовження розгляду даної справи та наявність яких є підставою для зупинення провадження у справі.
Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону та підстав для скасування оскаржуваної ухвали – немає.
У грудні 2024 року ОСОБА_2 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_3 за участю третьої особи – органу опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради про визначення місця проживання дитини, в якому просила:
- визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю – ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 . 
В обґрунтування позовних вимог зазначала, що в період з 25.11.2017 року по 28.10.2019 року позивачка ОСОБА_2 перебувала в шлюбі з ОСОБА_3 . Під час шлюбу у сторін народився син – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначає, що дитина разом з матір`ю була зареєстрована у АДРЕСА_1 . Дитина проживала з матір`ю за вказаною адресою з 2019 року по серпень 2024 року. Однак починаючи з кінця серпня 2024 року, відповідач забрав сина до себе і не хоче повертати дитину матері. Позивачка наголошувала, що ОСОБА_3 не має особистого житла, проживає на орендованій квартирі і перешкоджає матері в спілкуванні з дитиною. На момент подачі позову, відповідач разом із дитиною проживають за адресою АДРЕСА_2 . Крім того ОСОБА_3 є схильним до сімейного насильства, доказом чого є відповідь з поліції з приводу нанесення побоїв від 04.07.2024 року. Позивачка стверджувала, що під час спільного проживання з відповідачем, останній в присутності малолітнього сина дозволяв собі підіймати голос, негативно висловлюватися до позивачки та її родини, принижував, застосовував фізичну силу. Наголошувала, що ОСОБА_3 фактично позбавив її можливості приймати участь у вихованні дитини, чинить перешкоди в спілкуванні з дитиною та дозволяє бачити її лише у його присутності.
У лютому 2025 року ОСОБА_3 звернувся в суд зі зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, в якій просив:
- визнати місце проживання неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком – ОСОБА_3 .
В обґрунтування зустрічного позову зазначав, що сторони перебували в шлюбі з 25.11.20217 року по 28.10.2019 року. Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 28.10.2019 року шлюб між сторонами було розірвано. Під час шлюбу народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після розірвання шлюбу, дитина залишилася проживати з матір`ю – ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 . Дана квартира належить на праві власності відповідачки. Також повідомляв, що ОСОБА_2 чинила перешкоди у спілкуванні ОСОБА_4 з сином, маніпулювала, не допускала його до сина, внаслідок чого він змушений був неодноразово звертатися в органи поліції, звертався в орган опіки та піклування щодо визначення графіку побачень з дитиною. 31.07.2020 року розпорядженням № 208 Галицької районної адміністрації ЛМР ОСОБА_3 було встановлено дні та години зустрічей з малолітнім сином ОСОБА_4 . Звертав увагу на те, що спочатку ОСОБА_2 систематично не виконувала дане розпорядження, ОСОБА_3 не мав можливості повноцінно спілкуватися з сином, однак він був терплячим і з часом стосунки з колишньою дружиною покращились. Згодом, коли син подорослішав – ОСОБА_3 став повноцінно проводити з ним час, забирав сина на вихідні. За домовленістю з ОСОБА_2 з серпня 2024 року і по сьогодні дитина проживає з ОСОБА_3 .. Це було спільне рішення батьків щодо дитини. Водночас наголошує, що він жодним чином не чинив перешкоди ОСОБА_2 у спілкуванні з сином. Починаючи з серпня 2024 року ОСОБА_2 не навідувалася до сина, не телефонувала, просто зникла з життя сина. З`явилася лише в середині грудня 2024 року, коли зателефонувала і сказала, що хоче бачитись з сином. ОСОБА_3 не перешкоджав, навіть дозволив залишатись на ночівлю. Перші два тижні було все добре, ОСОБА_5 почала говорити про відновлення сімейних відносин, але згодом стала ініціатором сварок і скандалів в присутності дитини. Згодом ОСОБА_6 повідомила що буде ініціювати позов до суду про визначення місця проживання дитини з нею. Зважаючи на те, що ОСОБА_3 бере активну участь у вихованні сина, повністю забезпечує його матеріально, діючи в інтересах малолітнього сина, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, що сформувалися, місце навчання сина, психологічний стан малолітнього ОСОБА_4 , дотримуючись балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах, ОСОБА_3 вважає за необхідне звернутися з позовом про визначення місця проживання сина ОСОБА_4 разом з батьком.
У жовтні 2025 року ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_3 звернулася в суд із клопотанням про зупинення провадження у справі, в якому просила:
- зупинити розгляд справи №466/12548/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та зустрічним позовом ОСОБА_3 на період перебування ОСОБА_3 у складі Збройних Сил України.
В обґрунтування клопотання зазначала, що відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 24.05.2025 року був призваний ІНФОРМАЦІЯ_1 на військову службу і на даний час перебуває на службі у військовій частині НОМЕР_1 на посаді командира інженерно-саперного взводу інженерно–саперної роти інженерно-саперного батальйону військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою ІНФОРМАЦІЯ_4 №13301 від 28.05.2025 року та витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 №280 від 30.09.2025 року. Звертала увагу на те, що у зв`язку з проходженням військової служби, ОСОБА_3 не має можливості брати участь у судових засіданнях, а дитина на даний час проживає із матір`ю, а відтак розгляд справи про визначення місця проживання дитини слід зупинити.
Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.251, п.2 ч.1 ст.253 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції – до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
Як вбачається з матеріалів справи, в такій наявна довідка №13301 від 28.05.2025 року видана ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно якої старший лейтенант запасу ОСОБА_3 24.05.2025 року був призваний ІНФОРМАЦІЯ_1 на військову службу у Національну академію сухопутних військ імені Петра Сагайдачного.
Також, в матеріалах справи наявний витяг з наказу №280 від 30.09.2025 року відповідно до якого старшого лейтенанта ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу, на всі види забезпечення, призначено на посаду та останній вважається таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання обов`язків за посадою командира інженерно-саперного взводу інженерно-саперної роти інженерно-саперного батальйону військової частини НОМЕР_1 , ВОС -1010003. ( а.с.79)
Окрім того, представницею ОСОБА_3 – ОСОБА_7 в суді апеляційної інстанції долучено довідки Військової частини НОМЕР_1 №1834 від 21.10.2025 року та №218 від 28.01.2026 року з яких вбачається, що ОСОБА_3 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з 30.09.2025 року по теперішній час ( а.с.218).
Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
15 березня 2022 року Верховна Рада ухвалила Закон про затвердження Указу Президента України №133/2022 від 14 березня 2022 року "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні".
Указом передбачено продовження строку дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.
21 квітня 2022 року Верховна Рада ухвалила Закон про затвердження Указу Президента України №259/2022 від 18 квітня 2022 року "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні".
Указом передбачено продовження строку дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.
Указом Президента України від 17 травня 2022 року №341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України № 2263-IX від 22 травня 2022 року продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб. 
Указом Президента України від 12 серпня 2022 року №341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України № 2500-IX від 15 серпня 2022 року продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.
Указом Президента України від 07 листопада 2022 року № 757/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України № 2738-IX від 16 листопада 2022 року продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.
Указом Президента України 06 лютого 2023 року № 58/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України № 2915-IX від 07 лютого 2023 року продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.
Указом Президента України від 01 травня 2023 року №254/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України № 3057-IX від 02 травня 2023 року продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб.
Указом Президента України від 26 липня 2023 року №451/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України № 3275-IX від 27 липня 2023 року продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб.
Указом Президента України від 06 листопада 2023 року №7341/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України № 3429-IX від 08 листопада 2023 року продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 16 листопада 2023 року строком на 90 діб.
Указом Президента України від 05 лютого 2024 року №49/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України № 3564-IX від 06 лютого 2024 року продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 14 лютого 2024 року строком на 90 діб.
Указом Президента України від 06 травня 2024 року №271/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України №3684-IX від 08 травня 2024 року продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 14 травня 2024 року строком на 90 діб.
Указом Президента України від 23 липня 2024 року №469/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України №3891-ІХ від 23 липня 2024 року продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 12 серпня 2024 року строком на 90 діб.
Указом Президента України від 28 жовтня 2024 року №740/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України №4024-ІХ від 29 жовтня 2024 року продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 10 листопада 2024 року строком на 90 діб.
Указом Президента України від 14 січня 2025 року №26/2025 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України №4220-IX від 15 січня 2025 року продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 8 лютого 2025 року строком на 90 діб.
Указом Президента України від 15 квітня 2025 року №235/2025 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України №4356-IX від 16 квітня 2025 року продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 9 травня 2025 року строком на 90 діб.
Указом Президента України від 14 липня 2025 року №478/2025 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 15 липня 2025 року №4524-IX продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 7 серпня 2025 року строком на 90 діб.
Указом Президента України від 20 жовтня 2025 року №793/2025 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України №4643-IX від 31 жовтня продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 5 листопада 2025 року строком на 90 діб.
Таким чином, враховуючи наведені укази Президента України та положення Закону України «Про правовий режим воєнного стану», сформовано законодавчу основу, якою весь державний апарат, у тому числі Збройні Сили України, переведено на функціонування в умовах правового режиму воєнного стану. Відповідно, усі військові частини перебувають у режимі воєнного стану.
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про Збройні Сили України» Збройні Сили України – це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про Збройні Сили України» Збройні Сили України мають таку загальну структуру: Генеральний штаб Збройних Сил України; Командування об`єднаних сил Збройних Сил України; види Збройних Сил України - Сухопутні війська, Повітряні Сили, Військово-Морські Сили; окремі роди сил Збройних Сил України - Сили спеціальних операцій, Сили територіальної оборони, Сили логістики, Сили підтримки, Медичні сили; окремі роди військ Збройних Сил України - Десантно-штурмові війська, Війська зв`язку та кібербезпеки; органи військового управління, з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти, установи та організації, що не належать до видів та окремих родів військ (сил) Збройних Сил України.
Організаційно Збройні Сили України складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, установ та організацій.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що військове формування - створена відповідно до законодавства України сукупність військових з`єднань і частин та органів управління ними, які комплектуються військовослужбовцями і призначені для оборони України, захисту її суверенітету, державної незалежності і національних інтересів, територіальної цілісності і недоторканності у разі збройної агресії, збройного конфлікту чи загрози нападу шляхом безпосереднього ведення воєнних (бойових) дій.
Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про Збройні Сили України» особовий склад Збройних Сил України складається з військовослужбовців і працівників Збройних Сил України.
З урахуванням викладеного та доказів, поданих стороною відповідача, колегія суддів дійшла переконання, що ОСОБА_3 є військовослужбовцем Збройних Сил України, оскільки він проходить військову службу у військовій частині, яка входить до структури Збройних Сил України, а її засновником є Міністерство оборони України.
Враховуючи те, що відповідач ОСОБА_3 перебуває у складі Збройних Сил України, які переведені на воєнний стан, що підтверджено довідкою військової частини НОМЕР_1 №13301 від 28.05.2025 року, витягом з наказу №280 від 30.09.2025 року та довідкою військової частини НОМЕР_1 №1834 від 21.10.2025 року, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно зупинив провадження у справі до припинення перебування відповідача ОСОБА_3 в складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан.
Також, колегія суддів погоджується з доводами представниці відповідача ОСОБА_7 , які викладені у відзиві на апеляційну скаргу про те що, зважаючи на предмет позовних вимог сторін – визначення місця проживання дитини, суд обов`язково повинен дослідити ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини – її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками.
Таким чином з огляду на предмет спору та обставини, які повинен дослідити суд, особисту участь відповідача (позивача) ОСОБА_3 у розгляді справи (в тому числі при вирішенні певних дотичних до спору питань органом опіки та піклування) слід вважати необхідною. Водночас перебування відповідача у складі Збройних Сил України фактично унеможливлює повноцінну особисту його участь у розгляді справи.
Окремо, колегія суддів звертає увагу, що неповнолітній син ОСОБА_8 та ОСОБА_2 – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з травня 2025 року проживає з матір`ю, що визнається нею та зазначається у поданих додаткових поясненнях в суді першої інстанції. Відтак відсутня нагальна необхідність вирішення питання щодо визначення місця проживання дитини, оскільки сторонами фактично визначено її тимчасове місце проживання разом із матір`ю, у зв`язку з призовом ОСОБА_3 на військову службу. Отже, не слід вважати, що зупинення провадження у справі може призвести до порушення прав та законних інтересів дитини чи позивачки.
Зважаючи на вказане, доводи апеляційної скарги слід визнати безпідставними, а саму скаргу слід відхилити, оскаржувану ж ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін, як таку, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, на які правильно посилався суд першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, 

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргуОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 01 жовтня 2025 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 29 січня 2026 року.

Судді:   Я.А. Левик

Н.П. Крайник 

М.М. Шандра