П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2026 року 
м. Рівне

Справа № 571/511/25
Провадження № 22-ц/4815/83/26

Головуючий у Рокитнівському районному суді
Рівненської області: суддя Верзун О.П.
Заочне рішення суду першої інстанції ухвалено
08 липня 2025 року в селищі Рокитне 
Сарненського району Рівненської області
без фіксування судового засідання за допомогою 
звукозаписувального технічного засобу

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий: Хилевич С.В.
судді: Боймиструк С.В., Ковальчук Н.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Денисенка Сергія Вікторовича на заочне рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 08 липня 2025 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес позика" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
в с т а н о в и в:
У лютому 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Бізнес позика" (далі – ТОВ "Бізнес позика") звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання кредиту №225338-КС-001 в розмірі 40 080,44 гривень.
Мотивуючи свої вимоги, позивач покликався на те, що договір було укладено в електронній формі і за ним ОСОБА_1 отримав у кредит 10 000 гривень строком на 24 тижні, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 2% за кожен день користування за стандартною ставкою та в розмірі 1,15288411% за зниженою. Орієнтовна загальна вартість кредиту складала 26 040 гривень. 
Позичальник покладених на нього обов`язків не виконав, тому через це утворилась заявлена до стягнення заборгованість, яка складалася з: 10 000 гривень суми прострочених платежів за тілом кредиту, 29 021,09 гривень суми прострочених платежів за процентами, 1 059,35 гривень суми прострочених платежів за комісією.
Заочним рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 08 липня 2025 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Бізнес позика" заборгованість за кредитним договором № 225338-KS-001 від 30 вересня 2023 року в розмірі 40 080,44 гривень, яка складається з: 10 000 гривень — прострочені платежі за тілом кредиту; 29 021,09 гривень — прострочені платежі за відсотками; 1 059,35 гривень — прострочені платежі за комісією, а також 2 422,40 гривень судового збору.
Ухвалою Рокитнівського районного суду Рівненської області від 25 серпня 2025 року заяву представника відповідача – адвоката Денисенка С.В. про перегляд заочного рішення суду залишено без задоволення. 
У поданій представником ОСОБА_1 — адвокатом Денисенком С.В. апеляційній скарзі він покликався на незаконність і необґрунтованість судового рішення, що полягало в порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права. 
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, зазначалося на те, що відповідач не отримував грошових коштів безпосередньо від ТОВ "Бізнес позика". Так, у матеріалах справи відсутні платіжна інструкція з обов`язковими банківськими реквізитами (IBAN, призначення платежу, відмітка банку), яка, на переконання заявника, могла бути єдиним належним доказом перерахування безготівкових коштів згідно із Законом України "Про платіжні послуги". Між тим, на підтвердження видачі кредитних коштів позивач надав лише інформаційну довідку від третьої особи — ТОВ "Платежі Онлайн" від 12 лютого 2025 року, однак цей документ не є розрахунковим, а ТОВ "Платежі Онлайн" не є банківською установою та не має ліцензії на здійснення фінансових операцій. 
Вважає, що умови самого кредитного договору не передбачали видачу кредиту через посередників. На думку заявника, якщо переказ було здійснено іншою особою, зокрема ТОВ "Платежі Онлайн", то такі кошти не є кредитними у розумінні кредитного договору з ТОВ "Бізнес позика", а можуть кваліфікуватися як безпідставно набуте майно, що вимагає окремого позову від фактичного платника. 
Незважаючи на наведене, зазначав й про те, що навіть за умови доведеності видачі кредиту вимоги позивача є незаконними в частині розміру боргу, адже відсоткова ставка за користування кредитними коштами понадміру завищена. Так, договором встановлено ставку в розмірі 2% на день, проте ця умова є нікчемною, оскільки порушує частину 5 статті 8 Закону України "Про споживче кредитування", згідно з якою максимальну денну ставку обмежено на рівні 1%. Крім того незаконною заявник вважав й комісію за надання кредиту, її нарахування є обов`язком кредитора, а не супутньою послугою. Тому встановлення плати за це є нікчемною умовою. 
Зважав на те, що правовий висновок з того приводу, що умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні, є нікчемною, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. При цьому наданий ТОВ "Бізнес позика" розрахунок заборгованості є одностороннім документом, а не первинним бухгалтерським, а тому не може бути самостійним доказом наявності боргу.
З наведених підстав просить заочне рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти у постанову про відмову в задоволенні позову. 
У поданому відзиві ТОВ "Бізнес позика" просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а заочне рішення суду - без змін. На переконання позивача, перерахування кредитних коштів за його кредитними договорами посередниками, а також нарахування комісії за надання кредиту, були правомірними. Разом з цим й надана від посередника інформація щодо зарахування грошових коштів на користь позичальника є належним доказом. 
На підтвердження своєї добросовісності та реальності надання коштів ТОВ "Бізнес позика" звертає увагу апеляційного суду на те, що подавало до суду клопотання про витребування інформації, яка містить банківську таємницю, від АТ "Універсал Банк", оскільки самостійно отримати ці дані не мало можливості. Так, позивач просив витребувати інформацію щодо випуску емітованої банківської картки та відкриття рахунку на ім`я ОСОБА_1 і виписку про рух коштів за період з 30 вересня 2023 року по 16 березня 2024 року для підтвердження факту зарахування кредитних коштів на рахунок відповідача.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги.
Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 207, ст.ст. 526, 530, 610, 612, 614, 525, 626, 628, 638 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо: його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах тощо; воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку; він підписаний стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
Зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Законом України "Про електронну комерцію" № 675-VIII (далі – Закон № 675-VIII) від 03 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
У статті 3 Закону № 675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ст.ст. 11, 12 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону № 675-VIII).
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (ч. 6 ст. 11 Закону № 675-VIII).
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону № 675-VIII).
Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Як з`ясовано судом, 30 вересня 2023 року між ТОВ "Бізнес позика" та ОСОБА_1 було укладено в електронній формі договір про надання кредиту № 225338-КС-001, шляхом підписання за допомогою одноразового ідентифікатора після підтвердження ознайомлення з паспортом споживчого кредиту та умовами фінансування.
Згідно з пунктом 2.1 договору сума кредиту становила 10 000 гривень, термін дії договору — до 16 березня 2024 року, строк на який надається кредит – 24 тижнів. Контрагентами обумовлювалася стандартну відсоткову ставку в розмірі 2,00% та знижену в розмірі 1,15288411% на день.
Суд дійшов висновку, що факт перерахування кредитних коштів підтверджується інформаційною довідкою ТОВ "Платежі онлайн" від 12 лютого 2025 року, відповідно до якої кошти надійшли на картковий рахунок відповідача 30 вересня 2023 року.
Звертаючись до суду з позовом, як на підставу для його задоволення ТОВ "Бізнес позика" посилалося на те, що в порушення умов договору позичальник свої зобов`язання за ним не виконав, тому утворилася заборгованість в розмірі 40 080,44 гривень, з яких: 10 000 гривень — заборгованість за тілом кредиту; 29 021,09 гривень — заборгованість за відсотками; 1 059,35 гривень — заборгованість за комісією.
Повно і правильно з`ясувавши обставини справи та застосувавши при вирішенні спірних правовідносин норми матеріального права, які підлягали застосуванню, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про задоволення позову, стягнувши спірну заборгованість із ОСОБА_1 на користь ТОВ "Бізнес позика".
Відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. 
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. 
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. 
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. 
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. 
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку ,коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Із договору про надання кредиту вбачається, що він відповідає законодавчому визначенню кредитного договору, передбаченому ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Із наявних в матеріалах справи документів видно, що при укладені кредитного договору кредитор встановив особу позичальника, його персональні дані, а саме, серію і номер паспорту, місце реєстрації, ідентифікаційний номер, номер оператора стільникового зв`язку, адресу електронної пошти.
Підстав вважати, що персональні дані ОСОБА_1 були використані кредитором чи іншими особами для укладення кредитного договору від його імені не надані. До правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно нього шахрайських чи інших протиправних кримінально караних дій відповідач не звертався.
Тим більше, в ході розгляду справи саме відповідачем не було спростовано належність йому емітованого відповідним банком платіжного інструмента, який вказано при укладенні кредитного договору, а також факту зарахування обумовленої між сторонами суми кредитних коштів. 
Отже, презумпцію винуватості боржника та факту виникнення між сторонами відповідного зобов`язання не спростовано і спонукань вважати вказану угоду безгрошовою немає.
Щодо розміру процентів, то такий розмір, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (ч. 2 ст. 10561 ЦК України).
У спірних правовідносинах проценти за користування кредитом, які позивач просив стягнути з відповідача, нараховані виключно у межах строку дії кредитного договору в порядку ст.10561 ЦК України та на підставі узгоджених між сторонами умов кредитування.
Так, відповідно до п. 5 розділу I Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" доповнено ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування" частиною п`ятою, згідно з якою максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" набрав чинності 24 грудня 2023 року. 
Цим Законом розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" доповнено пунктом 17, згідно з яким тимчасово протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Тобто максимальний розмір денної процентної ставки з 24 грудня 2023 року по 22 квітня 2024 року (120 днів) = 2.5 %, з 22 квітня 2024 року по 20 серпня 2024 року (120 днів) = 1.5% і лише далі 1%.
Між тим, проведені ТОВ "Бізнес позика" нарахування з розрахунку 2% за кожен день користування кредитними коштами охоплюють період з 30 вересня 2023 року по 16 березня 2024 року.
При цьому колегія суддів відхиляє посилання автора апеляційної скарги на безпідставність нарахування ТОВ "Бізнес позика" комісії, позаяк можливість передбачення у договорі таких платежів прямо вказана у Законі України "Про споживче кредитування". Тобто такий платіж є обов`язковим для відповідача.
Згідно з ч.2 ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування" до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України "Про споживче кредитування" передбачає право банку чи іншого кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту.
Так, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України "Про споживче кредитування" щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України "Про споживче кредитування".
Зазначене узгоджується з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.
Виходячи з аналізу вимог п.4 ч.1 ст. 1,ч.2 ст.8, ч.1 ст.1, ст. 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність", позиції Великої Палати Верховного Суду щодо застосування ст. 11 Закону України "Про споживче кредитування", які викладені у постанові від 13 липня 2022 року в справі №496/3134/19, така форма витрат як комісія за надання кредиту існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.
Тобто спеціальним законодавством прямо визначені легальні можливості позивача як включати до тексту кредитних договорів із споживачами умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також витребувати суму несплаченої вказаної комісії від відповідача (в т.ч. і в судовому порядку).
Згідно з абз. другим ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Однак будь-яких фактів про процесуально-правові порушення, що потягли би помилкове розв`язання цивільно-правового спору, заявник не надав, матеріали справи не містять, а апеляційним судом здобуто не було.
Тому не заслуговують на увагу аргументи про порушення норм процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення.
Не можна погодитися як з необґрунтованими і з твердженнями про хибне застосування судом норм матеріального права.
Отже, доводи апеляційної скарги про незаконність і необґрунтованість рішення суду на увагу не заслуговують і спростовуються правильністю висновків суду.
Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32).
Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення у справах Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при його ухваленні.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Денисенка Сергія Вікторовича залишити без задоволення, а заочне рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 08 липня 2025 року – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:     С.В. Хилевич

Судді:       С.В. Боймиструк

Н.М. Ковальчук