Справа № 456/6069/25
Провадження № 1-кп/456/235/2026

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2026 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря ОСОБА_2 
прокурора ОСОБА_3 
потерпілого ОСОБА_4 
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у залі судових засідань Стрийського міськрайонного суду Львівської області у відкритому підготовчому засіданні справу на підставі обвинувального акта в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.09.2025 за № 12025141130000929 про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Стрия Львівської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , освіта середня, одруженого, пенсіонера, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , 16.09.2025, близько 14 годин 00 хвилин в світлу пору доби, за несприятливих погодних умов, при опадах дощу, керуючи технічно справним автомобілем марки «Peugeot 308» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись ним по автомобільній дорозі М-06, сполученням «Київ-Чоп» в напрямку м.Чоп, при проїзді її ділянки 615 кілометер + 456,1 метр, проявив злочинну недбалість та неуважність до дорожньої обстановки та її змін, яка виразилася в тому, що він при наближені до пішохода ОСОБА_4 , який рухався в темпі спокійної ходьби і якого він вчасно міг виявити в полі свого зору, однак не зменшив швидкості та не зупинився, щоб надати йому дорогу, такими своїми діями створив аварійну обстановку, яка призвела до наїзду на вказаного пішохода.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, пішохід ОСОБА_4 згідно висновку експерта, отримав відкритий багатовідламковий перелом обох кісток правої гомілки зі зміщенням відламків, що відносяться до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.
Дана дорожньо-транспортна пригода відбулася внаслідок порушення чинних Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 N?1306, водієм вказаного автомобіля ОСОБА_5 , а саме: п. 1.5 (дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров?ю громадян, завдавати матеріальних збитків); п. 2.3 (підпункту «б» - бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну); п. 2.3 (підпункту «д» не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху); п. 12.3 (у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об?їзду перешкоди); і вказані порушення ОСОБА_5 вимог Правил дорожнього руху є в прямому причинному зв?язку з наслідками, що настали.
Таким чином, ОСОБА_5 , керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.
Правова позиція сторони обвинувачення. 
Правова позиція сторони обвинувачення відображена в обвинувальному акті, що був складений слідчим ВРЗСТ СУ ГУНП у Львівській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_6 та затверджений прокурором Стрийської окружної прокуратури ОСОБА_7 .
З огляду на обвинувальний акт прокурор вважає встановленим те, що обвинувачений ОСОБА_5 порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України. 
Зважаючи на повне визнання обвинуваченим своєї вини, прокурор в судовому засіданні клопотав, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, дослідити лише ті докази, які характеризують особу обвинуваченого, з долученням їх до матеріалів справи разом з письмовими доказами, що підтверджують вину.
В судових дебатах прокурор просив суд призначити ОСОБА_5 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України без позбавлення права керувати транспортним засобом.
Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні під час допиту вказав, що справді 16.09.2025, після обіду переходив через автомобільну дорогу М-06 сполученням «Київ-Чоп», йшов з річки в напрямку ринку, на дворі була негода, падав дощ, в подальшому відбулось зіткнення, деталей яких не пам`ятає, претензій до обвинуваченого майнового характеру немає. Шкода завдана ДТП йому частково відшкодована, ще частина буде сплачена згодом, коли він збере всі чеки, з цього приводу з ОСОБА_5 в нього є порозуміння. В судових дебатах підтримав міру покарання озвучену прокурором, а саме позбавлення волі строком на 3 (три) роки зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України без позбавлення права керувати транспортним засобом. Не заперечував щодо розгляду справи із застосуванням ч. 3 ст. 349 КПК України. 
Правова позиція сторони захисту. 
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, обставини вчинення злочину, визначені в обвинувальному акті підтвердив повністю, вказав, що шкодує за скоєне, діяв не умисно, в подальшому на дорозі буде більш обачним. Потерпілому всіляко допомагав, оплачував лікування і в подальшому має компенсувати додатково понесені витрати на лікування та реабілітацію. Повідомив, що розкаюється у вчиненому, просить звільнити від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, а також не застосовувати до нього додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом, так як здійснює перевезення пасажирів у власному транспорті, обладнаному як таксі, і це єдине його джерело доходу. В останньому слові просить суд суворо не карати, щиро кається.
Застереження щодо обсягу досліджених доказів.
Суд з`ясував, що обставини справи ніким із учасників судового провадження не оспорюються і кожен з них правильно розуміє зміст цих обставин. Суд також впевнився у добровільності їх позиції та роз`яснив процесуальні наслідки зазначених дій, передбачені ч.2 ст. 349 КПК України. З урахуванням думки всіх учасників процесу, на підставі ч.3 ст. 349 КПК України судом було визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються і судовий розгляд було обмежено допитом обвинуваченого, потерпілого, дослідженням документів, що стосуються речових доказів, понесених у справі витрат та особи обвинуваченого.
Встановлені судом обставини та докази на їх підтвердження.
Відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.
У силу ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею, а це, зокрема, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Положеннями ч. 1 ст. 2 КК України передбачено, що підставою для настання кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.
Складом кримінального правопорушення визнається сукупність закріплених у законі України про кримінальну відповідальність ознак, за наявності яких реально вчинене суспільно небезпечне діяння визнається кримінальним правопорушенням.
Об`єктивною стороною кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК Укроаїни є порушення правил безпеки дорожнього руху особою чи експлуатації транспортного засобу, яка керує транспортним засобом, що спричинили тяжкі тілесні ушкодження або смерть потерпілого. 
Таким чином, для визначення наявності складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України необхідно сукупність дій, а саме порушення обвинуваченим правил дорожнього руху чи експлуатації транспортного засобу, вчинення ним дорожньо-транспортної пригоди за участю фізичної особи, завдання такій особі тяжкого тілесного ушкодження чи спричинення смерті. 
Як вже було зазначено вище, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, не заперечував обставини викладені в обвинувальному акті, під час допиту та в судових дебатах висловлював жаль щодо події що мала місце та до наслідків для потерпілого у вигляді тілесних ушкоджень. 
За клопотанням сторін кримінального провадження, враховуючи, що обвинувачений та інші учасники судового провадження не оспорювали фактичні обставини справи, встановивши, що вони правильно розуміють зміст обставин пред`явленого ОСОБА_5 обвинувачення та відсутність будь-яких сумнівів у добровільності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам про позбавлення права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, відповідно до частини 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним проводити дослідження всіх без винятку доказів, що були зібрані під час досудового розслідування. 
Водночас, на підтвердження вини обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, стороною обвинувачення надано суду докази, які безпосередньо досліджено в судовому засіданні та долучено до матеріалів кримінального провадження, а саме: 
?Рапорт старшого інспектора чергової Стрийського РУП ГУНП у Львівській області від 16.09.2025 ОСОБА_8 ;
?Висновок КНП «Стрийської міської ради ТМО СМОЛ» від 16.09.2025, яким підтверджується, що ОСОБА_5 під час вчинення ДТП не перебував в стані алкогольного сп`яніння ;
?Протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 16.09є.2025, в якому зокрема зазначено умови вчинення ДТП (дорожні знаки та розмітка, несприятливі погодні умови (дощ), інші деталі ДТП);
?Схема ДТП від 16.09.2025;
?Фототаблиця до протоколу проведення огляду місця події від 16.09.2025, з якої зокрема вбачається що автомобіль яким керував обвинувачений обладнаний, як автомобіль для перевезення пасажирів - таксі;
?Лист від 29.10.2025 № 19/114/24-30463-2025 щодо скерування висновку експерта та довідки про вартість експертизи;
?Довідка про витрати на проведення експертизи № СЕ-19/114-25/23375-ІТ від 08.10.2025;
?Довідка про витрати на проведення експертизи СЕ-19/114-25/23340-ІТ від 06.10.2025;
?Довідка про витрати на проведення експертизи СЕ-19/114-25/26568-ІТ від 29.10.2025;
?Висновок експерта від 29.10.2025 № СЕ-19/114-25/26568-ІТ, яким встановлено, що водій ОСОБА_5 мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода ОСОБА_4 шляхом застосування екстреного гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху, а також те, що в діях водія автомобіля Peugeot 308 (номерний знак НОМЕР_2 ) ОСОБА_5 вбачається невідповідність вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху і вказана невідповідність перебуває у причинному зв?язку з настанням даної пригоди; 
?Висновок експерта від 08.10.2025 № СЕ-19/114-25/23375-ІТ, яким встановлено місце наїзду на пішохода;
?Висновок експерта від 06.10.2025 № СЕ-19/114-25/23340-ІТ, яким встановлено справність транспортного засобу, під керуванням ОСОБА_5 
?Постанова від 29.10.2025 про перекваліфікацію складу кримінального правопорушення з ч. 1 ст. 286 КК України на ч. 2 ст 286 КК України;
?Висновок експерта № 163/2025, яким встановлено, що потерпілому ОСОБА_4 завдано тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння;
?Протокол проведення слідчого експерименту від 22.10.2025;
?Постанова про визнання речовим доказом транспортного засобу.
Крім цього, судом досліджено документи, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_5 , а саме: 
?Паспорт громадянини України ОСОБА_5 ;
?Посвідчення водія ОСОБА_5 категорій B1 C1 D1 D BE C1E CE D1E DE;
?Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «Pegaut 308» реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким підтверджується належність авто ОСОБА_5 ;
?Довідка № 1181 від 24.10.2025 щодо не перебування ОСОБА_5 на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра;
?Довідка № 39-22102025/46031 щодо відсутності судимостей в ОСОБА_5 ;
?Протокол перевірки справності транспортного засобу «Pegaut 308».
Таким чином, об`єктивно з`ясувавши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, суд вважає доведеним факт порушення ОСОБА_5 правил безпеки дорожнього руху, що спричинили тяжкі тілесні ушкодження потерпілому, тобто вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.
Обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Мотиви призначення покарання.
Відповідно до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
При призначенні покарання обвинуваченому, слід суворо дотримуватися принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів, а з врахуванням того, що позбавлення волі є одним із найсуворіших покарань, тому таке покарання слід призначати до реального відбування, тільки тоді, коли у суду є достатнє переконання, що звільнення особи від відбування такого, не сприятиме виправленню засудженого.
За змістом п.1 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати й вимоги Кримінально-процесуального кодексу України стосовно призначення покарання.
Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.
Обставин, що обтяжують вину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Пом`якшуючими вину обвинуваченого обставинами, передбаченими ст. 66 КК України суд вважає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування завданої злочином шкоди.
Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який є необережним та тяжким, особу обвинуваченого, обставини справи та наведені вище дані, які характеризують особу обвинуваченого, суд дійшов висновку, що йому слід призначити покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, що відповідатиме поняттю та меті покарання. Разом з тим, враховуючи відсутність обтяжуючої покарання обставини, а також, те, що ОСОБА_5 є особою пенсійного віку, дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, а тому доходить висновку про можливість звільнення обвинуваченого від призначеного основного покарання із застосування ст. 75 КК України із встановленням йому іспитового строку та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.
При вирішенні питання щодо призначення додаткового покарання обвинуваченому ОСОБА_5 у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд враховує характер та обсяг допущених порушень Правил дорожнього руху, їх наслідки, поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, те, що останній здійснює перевезення пасажирів та у випадку призначення такого додаткового покарання він буде позбавлений основного джерела доходу, а також думку потерпілого, який в судовому засіданні під час судових дебатів просив суд не застосовувати додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд приходить до висновку про недоцільність застосування до обвинуваченого вказаного додаткового покарання. 
Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки без позбавлення права керувати транспортним засобом.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього судом обов`язки. 
Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. 
Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 18.09.2025.
Речовий доказ, транспортний засіб марки «Pegaut 308» реєстраційний номер НОМЕР_1 повернути власнику. 
Стягнути з ОСОБА_5 витрати понесені на досудовому розслідуванні в розмірі 15 599,50 (п`ятнадцять тисяч п`ятсот дев`яносто дев`ять гривень п`ятдесят копійок) грн.
Вирок може бути оскаржено сторонами до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Стрийський міськрайонний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя       ОСОБА_9