ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
22 січня 2026 року м. Житомир справа № 240/26824/25
категорія 106030200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Окис Т.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Житомирського військового інституту імені С.П.Корольова про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, 

установив:
У листопаді 2025 року ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) через систему «Електронний суд» звернувся у суд з позовом до Житомирського військового інституту імені С.П.Корольова (далі – відповідач, Інститут) про визнання протиправною бездіяльність щодо не нарахування та невиплати за період з 23 листопада 2023 року по 26 серпня 2025 року включно, грошового забезпечення, а також виплаченої за вказаний період грошової допомоги для оздоровлення, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого на відповідний календарний рік на відповідний тарифний коефіцієнт, згідно пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 року №704 (далі – Постанова №704) та зобов`язання здійснити перерахунок та виплату усього належного грошового забезпечення з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44 (далі – Порядок №44) з урахуванням раніше виплачених сум, а також визнання протиправними дій щодо невиплати грошового забезпечення за період тимчасового виконання з 25 серпня 2024 по 19 листопада 2024 року обов`язків за невакантною посадою помічника начальника інституту з правової роботи – начальника юридичної служби з урахуванням посадового окладу, встановленого для цієї посади та зобов`язання здійснити перерахунок грошового забезпечення за вказаний період з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку №44.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач установив та виплачував грошове забезпечення у спірний період з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого станом на 01 січня 2018 року, що призвело до виплати грошового забезпечення у значно меншому розмірі.
Ухвалою суду від 26 листопада 2025 року позов прийнято до провадження, призначено до розгляду в електронній формі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи судом, що підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи.
04 грудня 2025 року до суду надійшов відзив, у якому відповідач просить у задоволенні позову відмовити. Зазначає, що виплати здійснюються виключно відповідно до визначеного державою нормативного порядку, та жоден орган чи суд не вправі встановлювати інший порядок чи інший рівень забезпечення. Відповідно до частини 6 статті 52 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, доплата за ТВО можлива лише за вакантною посадою та на підставі наказу командира. Позивач виконував обов`язки за невакантною посадою, наказ про встановлення доплати або про тимчасове виконання обов`язків відсутній, отже правові підстави для виплат відсутні.
На підставі частини 1 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Суд установив, що позивач у спірний період проходив військову службу в Інституті.
Наказом начальника Інституту №242 від 26 серпня 2025 року ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу Інституту та знято з усіх видів забезпечення. 
У зв`язку з тим, що розрахунок грошового забезпечення проведено відповідачем не у повному розмірі, позивач подав заяву про його перерахунок. Однак листом відповідач повідомив, що нарахування та виплата грошового забезпечення проводилась відповідно до нормативно-правової бази, що діяла на момент проходження військової служби.
Картками особового рахунку військовослужбовця підтверджено, що позивачу у березні 2024 року та у серпні 2025 року виплачена грошова допомога для оздоровлення.
Позивач уважає, що відповідач протиправно при визначенні розміру посадового окладу застосував розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установлений станом на 01 січня 2018 року, тому звернувся із цим позовом до суду.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду і вирішення спору по суті, суд дійшов до таких висновків.
Приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основним нормативно-правовим актом, що відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ з наступними змінами та доповненнями у редакції, яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин (далі – Закон України №2011-ХІІ).
Згідно статті 9 цього Закону держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Згідно абзацу 3 пункту 14 статті 101 Закону України №2011-ХІІ у рік звільнення зазначених в абзацах 1 та 2 цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
Постановою № 704 було підвищено грошове забезпечення відповідних категорій військовослужбовців та закладено механізм щорічного збільшення його розміру у подальшому.
Так, відповідно до пункту 4 цієї Постанови у редакції, що була чинною до 24 лютого 2018 року, розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
З 24 лютого 2018 року набула чинності Постанова № 103, пунктом 6 якої пункт 4 Постанови № 704 викладено в новій редакції, яка передбачає, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 01 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.
Отже, з 24 лютого 2018 року змінено розрахункову величину, з якої обчислюються розміри посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями, а саме замість розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року) передбачено використання розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 1 січня 2018 року.
Тим часом, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18 визнано протиправним та нечинним пункт 6 Постанови № 103.
Відтак, починаючи з 29 січня 2020 року розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями визначаються, як правило, виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 1 січня календарного року. Лише у тому разі, якщо розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб є меншим ніж 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, для проведення відповідних розрахунків використовується величина, яка дорівнює 50 відсоткам розміру мінімальної заробітної плати.
Суд також ураховує, що згідно з пунктом 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року №1774-VIII (далі – Закон України №1774-VIII) мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом (01 січня 2017 року) не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року, починаючи з 01 січня 2017 року.
Під час розгляду і вирішення цієї справи суд виходить із того, що положення пункту 4 Постанови № 704 та пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №1774-VIII підлягають солідарному застосуванню.
Зазначені норми права у своїй сукупності вказують на те, що з 29 січня 2020 року розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями слід визначати шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 01 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови № 704.
Таким чином, ураховуючи зростання прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, зокрема Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14 листопада 2019 року №294–IХ, виникли підстави для перерахунку грошового забезпечення, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.
При цьому, 12 травня 2023 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №481 «Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103, та внесення зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704» (далі – Постанова №481), яка набрала чинності 20 травня 2023 року, якою по-іншому врегульовані спірні правовідносини.
Кабінет Міністрів України постановив:
1. Скасувати підпункт 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб».
2. Внести зміну до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», виклавши абзац перший в такій редакції:
« 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.».
3. Установити, що видатки, пов`язані з виконанням пункту 2 цієї постанови, здійснюються в межах асигнувань на грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб, передбачених у державному бюджеті на відповідний рік для утримання відповідних державних органів.
Постанова № 481 набрала чинності 20 травня 2023 року.
Таким чином, Постановою № 481 змінено умови регулювання спірних відносин та визначено, що обчислення розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб здійснюється виходячи з розміру 1762 грн, а не з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року.
Тим часом постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2025 року у справі №320/29450/24 визнано дії Кабінету Міністрів України при прийнятті постанови Кабінету Міністрів України від 12 травня 2023 року № 481 неправомірними. Визнано протиправним та нечинним пункт 2 постанови Кабінету Міністрів України від 12 травня 2023 року № 481 стосовно внесення змін до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».
Отже вимоги, заявлені за період з 19 червня 2025 року по 26 серпня 2025 року підлягають задоволенню.
При цьому, суд зауважує, що наявними у матеріалах справи доказами підтверджується проведення нарахування та виплати допомоги на оздоровлення у 2024 та 2025 роках, а тому перерахунку підлягає тільки грошова допомога на оздоровлення виплачена у 2025 році.
Надаючи правову оцінку вимогам позивача щодо проведення нарахування та виплати грошового забезпечення за період тимчасового виконання з 25 серпня 2024 року по 19 листопада 2024 року обов`язків за невакантною посадою помічника начальника інституту з правової роботи – начальника юридичної служби з урахуванням посадового окладу, встановленого для цієї посади, суд зауважує на таке.
Основним нормативно-правовим документом, що визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам є Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за №745/32197 (далі – Порядок №260).
Виплата грошового забезпечення за час тимчасового виконання обов`язків за посадою врегульована положеннями розділу ХХVI названого Порядку.
Згідно пункту 1 зазначеного розділу військовослужбовцям, які допущені в установленому порядку до тимчасового виконання обов`язків за вакантною посадою, безперервно виконували обов`язки за цією посадою 30 календарних днів і більше, грошове забезпечення виплачується з урахуванням посадового окладу, встановленого для цієї вакантної посади, строком не більше ніж шість місяців.
Військовослужбовцям, допущеним в установленому порядку до тимчасового виконання обов`язків за невакантною посадою, безперервно виконували обов`язки за цією посадою 30 календарних днів і більше, грошове забезпечення виплачується з урахуванням посадового окладу, встановленого для цієї посади, строком не більше ніж чотири місяці.
Після закінчення вищезазначених строків тимчасового виконання обов`язків на посадах або прийняття рішення про повернення до виконання обов`язків за основною посадою військовослужбовцям виплачується грошове забезпечення за основною посадою.
Пунктом 2 також передбачено, що строк тимчасового безперервного виконання обов`язків за посадою обчислюється із дня, з якого військовослужбовець (крім військовослужбовців строкової військової служби) став (приступив) до тимчасового виконання обов`язків за посадою, і до дня звільнення з посади включно або до дня призначення на цю посаду.
До цього строку не зараховуються періоди перебування військовослужбовця у відпустці, відрядженні (якщо воно не пов`язане з виконанням обов`язків за посадою, що тимчасово виконується, про що зазначається в наказі командира військової частини про відправлення військовослужбовця у відрядження), на навчанні, лікуванні або у відпустці для лікування у зв`язку із хворобою.
Згідно пункту 3 виплата грошового забезпечення за тимчасове виконання обов`язків за посадами здійснюється на підставі відповідного наказу командира.
Відповідно до пункту 7 розділу ХХVI Порядку №260 розміри надбавки за вислугу років і щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, на які військовослужбовець має право під час тимчасового виконання обов`язків за посадою, обчислюються з окладів за посадою, що тимчасово виконується.
Як установлено судом у період з 26 серпня по 18 листопада 2024 року майор юстиції ОСОБА_2 , помічник начальника інституту з правової роботи – начальник юридичної служби перебував у відрядженні у ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з метою виконання бойових (спеціальних) завдань. Тимчасове виконання обов`язків помічника начальника інституту з правової роботи – начальника юридичної служби покладено на капітана юстиції ОСОБА_1 , офіцера юридичної служби (наказ від 25 серпня 2024 року №253 та наказ від 19 листопада 2024 року №342).
Відповідно до приписів статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
На виконання наведених положень позивач надав суду копії зазначених вище наказів. Однак, відповідач жодних доказів на спростування тверджень позивача про виконання ним обов`язків помічника начальника інституту з правової роботи – начальника юридичної служби суду не надав.
Тим часом надані відповідачем довідки про встановлений оклад за військовим званням та посадовим окладом, про нараховані і виплачені основні і додаткові види грошового забезпечення та картки особового рахунку військовослужбовця підтверджують проведення нарахування та виплати позивачу посадового окладу та окладу за військовим званням саме за займаною ним посадою та не підтверджують, зокрема, розрахунок розмірів надбавки за вислугу років і щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, на які військовослужбовець має право під час тимчасового виконання обов`язків за посадою, з окладів за посадою, що тимчасово виконується. 
Покликання відповідача на частину 6 статті 52 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України суд до уваги не приймає, оскільки зазначена стаття не містить такої частини. До того ж названа правова норма врегульовує порядок звернення до іншого військовослужбовця в присутності командира (начальника) або старшого за військовим званням. 
Жодних інших покликань на положення нормативно-правових актів, що врегульовують порядок нарахування та виплати грошового забезпечення за час тимчасового виконання обов`язків за посадою, відзив не містить. Так само відзив не містить обґрунтування відсутності наказу начальника Інституту про встановлення доплати. При цьому стверджуючи про відсутність наказу про тимчасове виконання обов`язків, представник відповідача не ознайомився із додатками до позовної заяви, серед яких міститься відповідний наказ. Застережень про те, що такий наказ не видавався з відповідними доказами, відзив також не містить.
З огляду на викладене суд приходить до висновку, що відповідач не спростував зазначених вимог позивача, що обумовлює рішення про їх задоволення.
Щодо нарахування та виплати належних позивачу сум із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, суд зауважує на таке.
Постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44 затверджено Порядок виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (далі – Порядок №44).
Відповідно до пункту 1 Порядку №44 цей Порядок визначає умови та механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (в тому числі відрядженими до органів виконавчої влади та інших цивільних установ), співробітниками Служби судової охорони у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (грошова компенсація).
Відповідно до пунктів 2 – 5 Порядку №44 грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.
Зазначена в абзаці першому цього пункту грошова компенсація також виплачується іноземцям та особам без громадянства, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця.
Виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України «Про податок з доходів фізичних осіб».
Виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення. Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.
Таким чином, грошова компенсація сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних, зокрема, військовослужбовцями, виплачується їм для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби одночасно з виплатою грошового забезпечення за місцем його одержання у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.
Отже, суд уважає, що нарахування та виплата грошового забезпечення позивачу має бути проведена відповідачем із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку №44.
Аналогічний підхід застосований Верховним Судом у постановах від 27 липня 2023 року у справі №380/813/22, від 30 квітня 2024 року у справі № 360/700/23.
Обираючи спосіб захисту порушеного права позивача, суд відповідно до пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України уважає за необхідне визнати протиправними дії відповідача щодо обчислення та виплати позивачу у заниженому розмірі з 19 червня 2025 року по 26 серпня 2025 року грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення за 2025 рік, без урахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» від 19 листопада 2024 року №4059-IХ станом на 01 січня 2025 року та щодо невиплати грошового забезпечення за період тимчасового виконання з 25 серпня 2024 року по 19 листопада 2024 року обов`язків за невакантною посадою помічника начальника інституту з правової роботи – начальника юридичної служби з урахуванням посадового окладу, встановленого для цієї посади.
З метою відновлення прав, порушення яких установлено за результатами розгляду спору, суд уважає за необхідне зобов`язати відповідача здійснити з 19 червня 2025 року по 26 серпня 2025 року перерахунок грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення за 2025 рік, без урахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» від 19 листопада 2024 року №4059-IХ станом на 01 січня 2025 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, здійснити перерахунок грошового забезпечення за період тимчасового виконання з 25 серпня 2024 року по 19 листопада 2024 року обов`язків за невакантною посадою помічника начальника інституту з правової роботи – начальника юридичної служби з урахуванням посадового окладу, встановленого для цієї посади, та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум та з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44. 
Відтак позовні вимоги є обґрунтованими та відповідно підлягають частковому задоволенню.
Ураховуючи відсутність документально підтверджених судових витрат, питання про їх розподіл суд не вирішує.
Керуючись положеннями статей 2, 9, 72-77, 139, 242-246, 251, 257, 292, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Житомирського військового інституту імені С.П.Корольова щодо розрахунку ОСОБА_1 з 19 червня 2025 року по 26 серпня 2025 року грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення за 2025 рік, без урахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» від 19 листопада 2024 року №4059-IХ станом на 01 січня 2025 року.
Зобов`язати Житомирський військовий інститут імені С.П.Корольова здійснити перерахунок ОСОБА_1 з 19 червня 2025 року по 26 серпня 2025 року грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення за 2025 рік, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» від 19 листопада 2024 року №4059-IХ станом на 01 січня 2025 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум та з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44.
Визнати протиправними дії Житомирського військового інституту імені С.П.Корольова щодо невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період тимчасового виконання ним з 25 серпня 2024 року по 19 листопада 2024 року обов`язків за невакантною посадою помічника начальника інституту з правової роботи – начальника юридичної служби з урахуванням посадового окладу, встановленого для цієї посади.
Зобов`язати Житомирський військовий інститут імені С.П.Корольова здійснити перерахунок ОСОБА_1 грошового забезпечення за період тимчасового виконання ним з 25 серпня 2024 року по 19 листопада 2024 року обов`язків за невакантною посадою помічника начальника інституту з правової роботи – начальника юридичної служби з урахуванням посадового окладу, встановленого для цієї посади, та провести його виплату з урахуванням раніше виплачених сум та з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене протягом 30 днів з дати його ухвалення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Т.О. Окис
22.01.26