Справа № 130/3224/25 
Провадження № 33/801/1287/2025
Категорія: 149 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Заярний А. М.
Доповідач: Панасюк О. С.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 грудня 2025 року	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі судді Панасюка О. С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову судді Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 18 листопада 2025 року про притягнення  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, 

встановив:

Постановою судді Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 18 листопада 2025 року  ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП), та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 грн 00 к. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 років за те, що 18 жовтня 2025 року о 16 год 40 хв. по вул. Свободи у м. Жмеринка Вінницької області він керував транспортним засобом «ВАЗ 21104», державний номерний знак НОМЕР_1 , не маючи права керування вказаним транспортним засобом, чим повторно протягом року вчинив правопорушення, передбачене частиною другою статті 126 КУпАП.
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на цю постанову, у якій, посилаючись на неправильне застосування суддею суду першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, недоведеність обставин, які суддя вважав встановленими, просив скасувати постанову судді Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 18 листопада 2025 року, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не було дотримано вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП щодо повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи. Зазначав, що суд першої інстанції помилково встановив наявність ознаки повторності правопорушення, взявши до увагу довідку поліції про нібито «несплачений» штраф. Вказував, що попередній штраф був фактично сплачений вчасно, а затримка відображення оплати в інформаційних системах, згідно з практикою Верховного Суду, не може бути доказом вини. Звертав увагу на порушенні права на захист через розгляд справи за відсутності адвоката. Крім того суд першої інстанції не врахував обставини, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення, зокрема його молодий вік, наявність на утриманні малолітньої дитини та щире каяття.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке. 
Відповідно до частини сьомої статті 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Адміністративна відповідальність за частиною п`ятою статті 126 КУпАП настає за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою – четвертою цієї статті, зокрема за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, або керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, або керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.
Відповідно до пункту 2.1а Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Висновок суду про доведеність вини  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 126 КУпАП, є обґрунтованим, вмотивованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, яким суд надав правильну оцінку.
Такими доказами є відомості, зафіксовані:
- у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 487087 від 18 жовтня 2025 року, згідно з яким 18 жовтня 2025 року о 16 год 40 хв. по вул. Свободи у м. Жмеринка Вінницької області  ОСОБА_1 керував транспортним засобом «ВАЗ 21104», державний номерний знак НОМЕР_1 , не маючи права керування вказаним транспортним засобом, чим повторно протягом року вчинив правопорушення, передбачене частиною другою статті 126 КУпАП;
- у постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ЕНА № 5898140 від 09 жовтня 2025 року, відповідно до якої  ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною другою статті 126 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3 400 грн 00 к.;
- на відеозаписі з боді-камери поліцейського, на якому зафіксовано факт зупинки транспортного засобу «ВАЗ 21104» під керуванням ОСОБА_1 , процедуру встановлення відсутності у водія права керування транспортними засобами. 
Протокол про адміністративне правопорушення, постанова про накладення адміністративного стягнення та відеозапис з боді-камери поліцейського є належними та допустимими доказами в розумінні статті 251 КУпАП, тому що містять відомості про подію правопорушення (час, місце, суть) і факт притягнення особи до відповідальності, що підтверджує склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 126 КУпАП.
Суд першої інстанції відповідно до статей 245, 280 КУпАП повно й всебічно з`ясував усі обставини, що мали значення для правильного вирішення справи. Викладені у постанові судді висновки відповідають фактичним обставинам справи.
Доводи апеляційної скарги  ОСОБА_1 щодо відсутності факту повторного протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною другою статті 126 КУпАП, що тягне за собою відповідальність за частиною п`ятою статті 126 КУпАП, не заслуговують на увагу, тому що вони спростовуються матеріалами справи.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що для кваліфікації дій особи за частиною п`ятою статті 126 КУпАП правове значення має не факт сплати чи несплати штрафу, а факт винесення стосовно неї постанови за частиною другою цієї ж статті, яка набрала законної сили протягом року (стаття 39 КУпАП), оскільки повторність виникає з моменту вчинення нового діяння особою, яка вже була притягнута до відповідальності.
Посилання в апеляційній скарзі на порушенні права на захист ОСОБА_1 через розгляд справи за відсутності адвоката є безпідставними, тому що ОСОБА_1 , який був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, не заявляв клопотання про відкладення розгляду для залучення захисника, а категорія справ за статтею 126 КУпАП не передбачає обов`язкової участі захисника, якщо особа сама не виявила бажання його залучити у встановленому законом порядку.
Щодо доводів апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції обставин, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення (молодий вік, наявність на утриманні малолітньої дитини та щире каяття), то апеляційний суд виходить із такого.
Відповідно до статті 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, встановлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Частина п`ята статті 126 КУпАП передбачає безальтернативну санкцію у виді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.
Суд першої інстанції відповідно до статті 245 КУпАП в повному обсязі дослідив та проаналізував наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення докази і надав їм належну правову оцінку, а відтак дійшов правильного висновку про наявність в діях  ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 126 КУпАП, за вчинення якого, з урахуванням високої суспільної небезпеки правопорушення, обґрунтовано застосував адміністративне стягнення в межах санкції вказаної норми з мінімальним строком позбавлення права керування, що відповідає вимогам статті 33 КУпАП.
Таким чином доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які є підставою для скасування чи зміни рішення суду.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Керуючись статтею 294 КУпАП апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення, а постанову судді Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 18 листопада 2025 року – без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя:         О. С. Панасюк