П
ОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
18 грудня 2025 року
м. Київ
справа № 698/656/23
провадження № 51-1906км25

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора ОСОБА_6 , яка брала участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Черкаського апеляційного суду від 25 лютого 2025 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12023255310000332, за обвинуваченням 

ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Тлумача Тлумацького району Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого в тому ж населеному пункті ( АДРЕСА_2 , такого, що не має судимості,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 4 ст. 185, частинами 1, 2 ст. 307 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

1. Катеринопільський районний суд Черкаської області вироком від 28 серпня 2024  року ОСОБА_7 засудив: за ч. 1 ст. 125 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 3 місяці; ч. 4 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць; ч. 1 ст. 307 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць; ч. 2 ст. 307 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 1 місяць з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, а на підставі частин 1, 3 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначив йому остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 1 місяць з конфіскацією всього майна, яке є його власністю. 

2. На підставі ч. 5 ст. 72 КК суд постановив зарахувати ОСОБА_7 попереднє ув`язнення в період із 21 грудня 2023 року по 27 серпня 2024 року (включно) у строк відбутого покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

3. Вирішено питання щодо процесуальних витрат і речових доказів у кримінальному провадженні. 

4. За вироком суду ОСОБА_7 08 липня 2023 року близько 22:00, перебуваючи за місцем проживання в будинку АДРЕСА_1 , руками і ногами побив цивільну дружину ОСОБА_8 по голові й тулубу, чим спричинив легкі тілесні ушкодження. 

5. Того ж вечора він близько 22:05, перебуваючи на подвір`ї власного будинку, умисно з неприязні заподіяв один удар правою ногою по голові ОСОБА_9 , чим спричинив потерпілій легке тілесне ушкодження.

6. Крім того, ОСОБА_7  у не встановлені слідством час і місці придбав 3 таблетки, які містять у складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено, - метадон, загальною масою 0,072 г, які зберігав при собі з метою збуту і 13 жовтня 2023 року о 10:50 незаконно збув залегендованій особі ОСОБА_10 у АДРЕСА_4. 

7. Також  ОСОБА_7 в умовах воєнного стану ввечері 20 жовтня 2023 року шляхом пошкодження навісних замків вдерся до господарських приміщень на території домоволодіння ОСОБА_11 , що на АДРЕСА_3 , і вчинив крадіжку майна на загальну суму 3210 грн. 

8. До того ж він повторно в не встановлені слідством час і місці придбав 18 таблеток, що містять у складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено, - метадон загальною масою 0,411 г, які зберігав при собі з метою збуту і 21 грудня 2023 року близько 09:05 незаконно збув залегендованій особі ОСОБА_10 у АДРЕСА_4. 
9. Черкаський апеляційний суд ухвалою від 25 лютого 2025 року вирок щодо ОСОБА_7 змінив. Постановив вважати ОСОБА_7 засудженим:за ч. 1 ст. 125 КК до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн; за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 70 КК до покарання, призначеного судом першої інстанції.Також постановив указати в мотивувальній частині вироку про доведеність винуватості ОСОБА_7 (арк. 3, абз. 7) за епізодом викрадення майна 20 жовтня 2023 року а потерпілої ОСОБА_11 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), поєднаному з проникненням в інше приміщення, вчиненому в умовах воєнного стану, та кваліфікацію цих дій обвинуваченого за ч. 4 ст. 185 КК. У решті вирок залишив без змін.

Вимоги касаційної скарги та узгоджені доводи особи, яка її подала

10. Прокурор ОСОБА_6 у касаційній скарзі, посилаючись на істотне порушення апеляційним судом вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати ухвалу Черкаського апеляційного суду від 25 лютого 2025 року щодо  ОСОБА_7 і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді апеляційної інстанції. Стверджує, що апеляційний суд усупереч положенням статей 408, 420, 421 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) без ухвалення нового вироку постановив рішення, яким погіршив становище засудженого, збільшивши обвинувачення. Прокурор звертає увагу на те, що суд апеляційної інстанції не дотримався правил, визначених статтями 13, 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», про обов`язковість висновків Верховного Суду щодо застосування норм права і не врахував правової позиції, викладеної в постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 20 червня 2019 року у справі № 183/3169/18.

Позиції учасників судового провадження

11. Прокурор ОСОБА_5 підтримав касаційну скаргу прокурора ОСОБА_6 , яка брала участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, і просив її задовольнити, скасувавши ухвалу Черкаського апеляційного суду від 25 лютого 2025 року і призначивши новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

12. Іншим учасникам судового провадження було належним чином повідомлено про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися.

Мотиви Суду

13. За частиною 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
14. Прокурор у касаційній скарзі не заперечує доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 4 ст. 185, частинами 1, 2 ст. 307 КК, а також відповідності призначеного засудженому покарання тяжкості вчинених злочинів і даним про його особу. 

15. Стосовно доводів касаційної скарги прокурора, що апеляційний суд допустив таке істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке є безумовною підставою для скасування ухвали суду апеляційної інстанції, Суд приходить до висновку, що вони є безпідставними, виходячи з наступного. 

16. Згідно з частиною 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. Частиною 2 передбачено, що при вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу.

17. Статтею 412 КПК передбачено, що істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

18. Таких порушень суд апеляційної інстанції не допустив. 

19. Відповідно до ч. 1 ст. 421 КПК обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

20. Так, за змістом ч. 1 ст. 420 КПК апеляційний суд у зв`язку з необхідністю погіршити становище обвинуваченого (необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення; необхідністю застосування більш суворого покарання; скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції; неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання) скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок.

21. Тобто, апеляційний суд на підставі апеляційних скарг прокурора, потерпілого чи його представника вправі погіршити правове становище обвинуваченого шляхом скасування вироку суду першої інстанції та ухвалення свого вироку.

22. Водночас відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 408 КПК суд апеляційної інстанції змінює вирок, якщо це не погіршує становища обвинуваченого.

23. Виходячи із системного аналізу норм кримінального процесуального закону, що містяться у п. 4 ч. 1 ст. 408, ч. 1 ст. 420, ч. 1 ст. 421 КПК, під погіршенням становища слід розуміти таке рішення, яке впливає на кваліфікацію злочину і призводить до застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або збільшення обсягу обвинувачення. Коли рішення не впливає на обсяг обвинувачення і/або на правову кваліфікацію кримінального правопорушення та призначення покарання, то відповідно додавання судом апеляційної інстанції кваліфікуючої ознаки кримінального правопорушення, що була зазначена в обвинувальному акті, проте яку суд першої інстанції помилково не врахував під час визнання винуватості особи, яка повністю визнавала свою провину в пред`явленому обвинуваченні, шляхом постановлення ухвали про зміну вироку не погіршує становища обвинуваченого і не суперечить засадам кримінального провадження, у тому числі забезпеченню права на захист.

24. Як видно з матеріалів кримінального провадження, орган досудового розслідування за епізодом викрадення майна 20 жовтня 2023 року в потерпілої ОСОБА_11 обвинувачував ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК, а саме в таємному викраденні чужого майна, поєднаному з проникненням в інше приміщення, вчиненому в умовах воєнного стану (т. 1, а. с. 108-114).

25. Під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, як зафіксовано в журналі судового засідання від 09 липня і 08 серпня 2024 року, ОСОБА_7 підтвердив зрозумілість пред`явленого йому обвинувачення, повністю визнав свою вину, у тому числі за ч. 4 ст. 185 КК (т. 2, а. с. 40), підтвердив обставини вчинених кримінальних правопорушень, викладені в обвинувальних актах, вказавши, що всі обставини було встановлено правильно і він визнає їх повністю.

26. Захисник ОСОБА_12 повідомив суду першої інстанції про добровільність та усвідомленість позиції підзахисного, який повністю визнає свою вину в пред`явленому обвинуваченні, і наголосив, що підтримує цю позицію (т. 2, а. с. 164). 

27. У подальшому у зв`язку з повним визнанням ОСОБА_7 своєї вини, на запитання суду, чи є необхідність у дослідженні чи оголошенні певних письмових доказів, які долучено до матеріалів кримінального провадження, всі учасники судового розгляду відповіли запереченням, і суд ухвалив про недоцільність продовження дослідження інших доказів у справі.

28. За результатами розгляду справи суд першої інстанції за епізодом викрадення майна 20 жовтня 2023 року в потерпілої ОСОБА_11 у мотивувальній частині вироку зазначив, що визнає доведеною винуватість ОСОБА_7 у таємному викраденні чужого майна, вчиненому в умовах воєнного стану, і кваліфікував ці дії засудженого за ч. 4 ст. 185 КК, не вказавши при цьому кваліфікуючої ознаки «таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у інше приміщення».

29. Прокурор, не погоджуючись з рішенням районного суду, подав апеляційну скаргу з доповненням, в якій порушував питання про скасування вироку у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність: 1) безпідставним неврахуванням судом за епізодом таємного викрадення майна потерпілої ОСОБА_11 кваліфікуючої ознаки ч. 4 ст. 185 КК, яка була частиною формули пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення: крадіжка «поєднана з проникненням у інше приміщення»; 2) призначенням засудженому місцевим судом за ч. 1 ст. 125 КК покарання у виді обмеження волі, яке не передбачено санкцією цього закону.

30. Апеляційний суд частково задовольнив апеляційну скаргу прокурора. Ухвалою постановив уважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 1 ст. 125 ККдо покарання у виді штрафу; указати в мотивувальній частині вироку на доведеність винуватості ОСОБА_7 за епізодом крадіжки майна в потерпілої ОСОБА_11 20 жовтня 2023 року у таємному викраденні чужого майна, поєднаному з проникненням в інше приміщення, вчиненому в умовах воєнного стану, і кваліфікувати ці дії за ч. 4 ст. 185 КК; а остаточно вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 70 КК до покарання, призначеного судом першої інстанції. У решті вирок залишив без змін.

31. Отже, порушене в апеляційній скарзі прокурора питання про необхідність визнання наявності в діях ОСОБА_7 за вказаним вище епізодом кваліфікуючої ознаки «крадіжка, поєднана з проникненням у інше приміщення», у вчиненні якої обвинувачений визнав свою вину в повному обсязі під час розгляду справи районним судом, не можна розглядати як таке, що пов`язане з необхідністю погіршити становище обвинуваченого в сенсі кримінальної відповідальності.

32. Суд апеляційної інстанції розглянув кримінальне провадження з дотриманням правил п. 4 ч. 1 ст. 408, ст. 419, ч. 1 ст. 420, ч. 1 ст. 421 КПК. Він ретельно перевірив доводи апеляційної скарги прокурора, визнав її такою, що підлягає частковому задоволенню, змінив вирок, при цьому належним чином мотивував своє рішення.

33. Ухвала апеляційного суду узгоджується з правовою позицією об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, висловленою в постанові від 24 лютого 2025 року у справі № 359/2693/23 (провадження № 51-739кмо24), про те, що апеляційний суд зобов`язаний постановити свій вирок у разі повного або часткового скасування вироку суду першої інстанції лише у випадках, передбачених ч. 1 ст. 420 КПК. У інших випадках рішення про зміну вироку суду першої інстанції, у тому числі в частині зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання, може бути постановлено у формі ухвали.

34. Посилання прокурора на постанову Верховного Суду від 20 червня 2019 року у справі № 183/3169/18 (провадження № 51-1402км19), якою скасовано ухвалу апеляційного суду у зв`язку з істотним порушенням вимог КПК, оскільки цей суд оформив ухвалою без постановлення нового вироку рішення про погіршення становища засудженого, а саме: додав кваліфікуючу ознаку кримінального правопорушення, зазначену в обвинувальному акті, замість якої суд першої інстанції кваліфікував дії підсудного за іншою кваліфікуючою ознакою, за якою обвинувачення особі не пред`являлося, а також урахував обтяжуючу покарання обставину, яку місцевий суд не встановлював. Указана правова позиція не є релевантною обставинам кримінального провадження, що є предметом розгляду. 

35. Переконливих аргументів, які би ставили під сумнів наведені висновки апеляційного суду, касаційна скарга не містить. Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що могли би бути безумовною підставою для скасування ухвали цього суду, у матеріалах провадження в межах касаційного розгляду не встановлено. Отже, немає приводів для задоволення касаційних вимог прокурора.

Ураховуючи викладене, керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Ухвалу Черкаського апеляційного суду від 25 лютого 2025 року стосовно ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора ОСОБА_6 , яка брала участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, - без задоволення.

Постанова Верховного Суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3