ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/4536/24  Номер провадження 22-ц/814/374/26	Головуючий у 1-й інстанції ЗОРІНА Д. О.  Доповідач ап. інст. Дорош А. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 січня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого – судді – доповідача Дорош А. І.
Суддів: Лобова О. А., Триголова В. М.
при секретарі: Коротун І. В.
учасники справи: 
предствник позивача – адвокат Гонтар В.М.
представник відповідача – адвокат Хоруженко В.О.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Гонтаря Валерія Миколайовича

на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 06 червня 2025 року, ухвалене суддею Зоріною Д.О., повний текст рішення складено – дата не вказана

у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Авіакомпанія «Українські вертольоти» про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, -
В С Т А Н О В И В:

27.08.2024 представник ОСОБА_1 – адвокат Гонтар В.М. звернувся до суду з позовом до ПАТ «Авіакомпанія «Українські вертольоти» про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, в якому просив суд: - визнати незаконним та скасувати наказ з датою підписання 18.07.2024 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», яким його притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення; - визнати незаконним та скасувати наказ з датою підписання 19.07.2024 «Про звільнення з роботи», яким його звільнено з посади 23.07.2024; - поновити його на посаді командира повітряного судна загону пошуково-рятувальних вертольотів департаменту льотної експлуатації відповідача з 24.07.2024; - стягнути з відповідача на його користь середньомісячний заробіток за весь час вимушеного прогулу, який на час подачі позову становив 139 335,00 грн, з подальшим його коригуванням на час ухвалення рішення у даній справі; стягнути з відповідача на його користь судові витрати; допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 01.11.2022 між позивачем та відповідачем було укладено контракт, за яким позивач отримав посаду командира повітряного судна. 06.08.2024 на адресу позивача надійшов конверт, в якому містився супровідний до наказу без номеру та датою підписання 18.07.2024 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», за яким позивача звільнено за пунктом 4 статті 40 КЗпП України. Підставою для видачі наказу зазначено службову записку директора департаменту льотної експлуатації ОСОБА_2 та акти фіксації порушення умов трудового договору (контракту), як вказано у самому наказі. Окрім того, відповідач видав ще один наказ, підписаний 19.07.2024 «Про звільнення з роботи», яким позивача звільнено з 23.07.2024 за прогул без поважних причин (як вказано в самому наказі) у період з 19.02.2024 по 15.07.2024. Позивач ОСОБА_1 вважає обидва наведених накази незаконними та такими, що підлягають скасуванню з одночасним поновленням його на роботі, оскільки він не здійснював прогулу, тривалий час очікував на погашення відповідачем боргу із заробітної плати, у зв`язку із чим і вимушений звернутися до суду для захисту своїх прав.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 06 червня 2025 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Українські вертольоти» про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу - відмовлено.

Додатковим рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 червня 2025 року стягнуто зі ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1937,92 грн. 

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що є доведеною та обставина, на яку посилається відповідач як на підставу своїх заперечень щодо позову, що по закінченню терміну відрядження позивач ОСОБА_1 до офісу авіакомпанії не прибув, в режимі очікування не перебував і, як наслідок, у період лютого-липня 2024 був відсутній на роботі без поважних на то причин. Посилання сторони позивача на недотримання відповідачем вимог щодо відібрання у працівника відповідних пояснень щодо причин відсутності на робочому місці, суд не прийняв до уваги, оскільки, як вбачається із досліджених у судовому засіданні письмових доказів, працівники підприємства неодноразово намагалися у телефонному режимі та шляхом направлення відповідних листів за адресою постійного проживання позивача, з`ясувати причини відсутності ОСОБА_1 на робочому місці, проте таки спроби були марні. Із дослідженого у судовому засіданні листуванні сторін у застосунку VIBER, ОСОБА_1 поважних причин на питання відповідача щодо причин неповернення після закінчення відрядження до України не навів, місце свого перебування не повідомив та в категоричній формі відмовився щодо перетину державного кордону України, мотивуючи цю дію зміною своїх попередніх планів. Наданий стороною відповідача наведений вище доказ (листування сторін у застосунку VIBER), суд визнав належним і допустимим та таким, що підтверджує обставини, на які сторона відповідача посилається як на підставу своїх заперечень; сторона позивача з клопотанням про неприйняття судом зазначеного вище доказу з підстав недопустимості останнього, у визначеному законом порядку, не зверталася. Скорочення стороною відповідача терміну відрядження ОСОБА_1 , на думку суду, ніяким чином не впливає на встановлений судом факт відсутності останнього на робочому місці без поважних причин протягом лютого - липня 2024. 
Оскільки суд дійшов висновку про відмову позивачу у задоволенні позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі, то відповідно до положень статті 235 Кодексу законів про працю України позовні вимоги про стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу задоволенню не підлягають.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Гонтар В.М., посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, щоза порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення (стаття 147 КЗпП України). Всупереч вимогам чинного КзпП України, про те, що позивача намагаються притягнути до дисциплінарної відповідальності, він не знав. Ніяких пояснень з цього приводу у нього ніхто не просив, хоча роботодавець мав зажадати від нього такі пояснень. Більше того, у серпні 2023 року він отримав наказ про відрядження до республіки Малі, який неодноразово продовжувався. Однак, через деякий час відповідач взагалі перестав виплачувати йому будь-які кошти, що видно з довідок ОК-5 та ОК-7, що змусило його у подальшому повернутися та на підставі п.4.2 контракту продовжувати роботу в режимі очікування. Він неодноразово спілкувався у телефонному режимі з приводу виплати йому коштів, відрядних, за час очікування тощо і як виявилося, відповідач вдався до незаконного звільнення. Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач посилався, зокрема, на свої листи від 14.03.2024 № 28/ЛС-24 та від 04.04.2024 № 968/24, у яких позивачу пропонувалося прибути до України у розпорядження директора департаменту льотної експлуатації і на протязі трьох діб з моменту закінчення відрядження доповісти відповідним посадовим особам про результати виконання виробничих завдань. Однак, вказані листи позивач не отримував і про їх існування він довідався вже після того, як його було звільнено з посади. Посилається на п.10.4 Правил внутрішнього трудового розпорядку, затверджених наказом ПрАТ АК «Українські вертольоти» від 30.04.2020 № 74, згідно якого до робочого часу лінійних працівників (до яких належить і посада позивача) зараховується, у тому числі, час очікування польоту без надання належних умов для відпочинку і час очікування, протягом якого екіпаж перебуває у місці постійного проживання, очікуючи наступного відрядження (вступу у контракт). Тобто, умовами трудового договору позивача з відповідачем передбачалася, зокрема, можливість перебування позивача поза межами офісів, місій та інших службових приміщень і територій, що перебувають у власності або віданні відповідача, в режимі очікування наступного відрядження, що, власне, і робив позивач. Ніяких намірів припинити трудові стосунки з відповідачем позивач не висловлював, так само, як і своє небажання працювати взагалі на посаді, що не заперечується відповідачем, і розраховував на подальшу працю та очікував на нове відрядження, натомість, отримав накази про своє звільнення з посади. Зазначає, що як вбачається з обставин справи, вищезгаданих листів відповідача та самих спірних наказів про звільнення позивача з посади, позивачу належало прибути до України в офіс відповідача в м. Києві на початку лютого 2024, у той же час, акти про відсутність позивача на роботі відповідач почав складати лише протягом червня-липня 2024, тобто, період з 19.02.2024 по червень 2024 не зафіксований та не задокументований відповідачем як час прогулу позивача, з чого слідує, що цей період має бути врахований як час роботи позивача і, відповідно, оплачений належний чином. Вказує, що відсутність пояснення працівника не є безумовною підставою для поновлення його на роботі, однак саме відсутність вимоги відповідача надати такі пояснення до позивача і сприймалася позивачем як правомірність його дій у трудових стосунках з відповідачем. Якби відповідач сам дотримався п.13.3 Правил і зажадав від позивача пояснень, давши, таким чином позивачу зрозуміти, що той порушує трудову дисципліну, то тоді б і дії позивача були б зовсім іншими. Вказує, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, якою ж датою було видано наказ про внесення змін, а саме на те, що це сталося вже поза межами строку, на який, нібито, продовжувалося відрядження (відрядження ніби до 18.02.2025, а наказ видано 29.02.2024). Суд послався на те, що 14.03.2024 та 04.04.2024 на адресу позивача Директором департаменту льотної експлуатації ПрАТ «Авіакомпанія «Українські вертольоти» Расторгуєвим С. були направлені листи за вих. №28/ЛС-24 та №968/24, відповідно до яких позивача повідомлено про необхідність прибуття в Україну у розпорядження директора департаменту льотної експлуатації і на протязі трьох діб з моменту закінчення відрядження доповісти відповідним посадовим особам про результати виконання виробничих завдань. У той же час, суд не звернув увагу на те, що у відповіді на відзив позивач вказував, що не отримував вказані листи. Докази їх отримання позивачем у матеріалах справи відсутні. Однак, суд безпідставно вважав вказану обставину доведеною. Крім того, суд першої інстанції не звернув увагу та не надав оцінку тому, що згідно оскаржуваного наказу відповідач вважав безпідставним прогул ще з 19.02.2024. Також, є незаконними висновки суду першої інстанції про доведеність факту перебування позивача за кордоном, оскільки відповідь ДПСУ не є єдиним належним та допустимим доказом щодо місця знаходження позивача. Тим більше, що наказ про продовження відрядження до 18.02.2024 коригувався наказом від 29.02.2024 і представник відповідача не зміг пояснити суду, як таке можливо, тому позивач мав право вибути з відрядження до 18.02.2024. Крім того, суд першої інстанції безпідставно вважав належним та допустимим доказом надану стороною відповідача ксерокопію, нібито, листування позивача з відповідачем у застосунку Вайбер. При цьому, суд навіть не визначив хто та з ким спілкувався у цьому застосунку та не вказав, які саме взято до уваги обставини для висновку, що цю переписку вів саме ОСОБА_3 та відповідач. Посилання суду першої інстанції на доведеність безпідставної відсутності позивача на роботі з лютого до липня 2024 суперечить матеріалам справи та наданим самим же відповідачем документам. На переконання позивача, ніяких порушень трудової дисципліни та умов трудового контракту з відповідачем він не допускав, а спірні накази про його звільнення з посади є надуманими, безпідставними, а тому такими, що підлягають скасуванню як незаконні. Надаючи оцінку матеріалам справи, суд першої інстанції на наведене позивачем уваги не звернув та прийшов до незаконного висновку про відмову у позові.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «Авіакомпанія «Українські вертольоти» просить у задоволенні апедляційної скарги – відмовити, рішення суду першої інстанції – залишити без змін.

У відповіді на відзив на апеляційну скаргу ПАТ «Авіакомпанія «Українські вертольоти» просить врахувати наведене при перегляду даної справи та відмовити у задоволенні апеляційної скарги у повному обсязі, рішення суду першої інстанції залишити без змін. 

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що 01.11.2022 між ПрАТ «Авіакомпанія «Українські вертольоти» та ОСОБА_1 було укладено трудовий договір (контракт), за яким ОСОБА_1 прийнято на роботу в Департамент льотної експлуатації ПрАТ «Авіакомпанія «Українські вертольоти» на посаду командира повітряного судна (т.1 а.с. 29-41).

Пунктом 8.1 вказаного трудового договору передбачений строк його дії 2 (два) роки 8 (вісім) місяців з дати набрання ним чинності.

08.08.2023 наказом Голови Правління Генерального директора ПрАТ «Авіакомпанія «Українські вертольоти» Ткаченка В.В. №08/691 «Про відрядження льотного складу до місій ООН» командира повітряного судна загону пошуково рятувальних вертольотів департаменту льотної експлуатації ОСОБА_1 відряджено в період з 12.08.2023 до 11.11.2023 з міста Відень (Австрія) до Республіки Малі (т.1 а.с. 64-67).

15.01.2024 наказом Голови Правління Генерального директора ПрАТ «Авіакомпанія «Українські вертольоти» Ткаченка В.В. за вих. №1/50 «Про продовження термінів відрядження льотного складу» продовжено термін відрядження на 10 (десять) календарних днів з 16.01.2024 до 25.01.2024 командиру повітряного судна загону пошуково рятувальних вертольотів департаменту льотної експлуатації Шпикуляку А.В., відрядженому до Республіки Малі наказом №08/691 від 08.08.2023 (т.1 а.с. 15).

25.01.2024 наказом Голови Правління Генерального директора ПрАТ «Авіакомпанія «Українські вертольоти» Ткаченка В.В. за вих. №1/88 «Про продовження термінів відрядження льотного складу» продовжено термін відрядження на 19 (дев`ятнадцять) календарних днів з 26.01.2024 до 15.02.2024 командиру повітряного судна загону пошуково рятувальних вертольотів департаменту льотної експлуатації Шпикуляку А.В., відрядженому до Республіки Малі наказом №08/691 від 08.08.2023 (т.1 а.с. 16-23).

14.02.2024 наказом Голови Правління Генерального директора ПрАТ «Авіакомпанія «Українські вертольоти» Ткаченка В.В за №2/154 «Про продовження термінів відрядження льотного складу», із врахуванням внесених Наказом Голови Правління Генерального директора ПрАТ «Авіакомпанія «Українські вертольоти» Ткаченка В.В. за №2/235 від 29.02.2024 «Про зміни до наказів», продовжено термін відрядження на 3 (три) календарні дні з 16.02.2024 до 18.02.2024 командиру повітряного судна загону пошуково рятувальних вертольотів департаменту льотної експлуатації Шпиккляку А.В., відрядженому до Республіки Малі наказом №08/691 від 08.08.2023 (т.1 а.с. 77).

14.03.2024 на адресу позивача Директором департаменту льотної експлуатації ПрАТ «Авіакомпанія «Українські вертольоти» Расторгуєвим С. було направлено лист за вих. №28/ЛС-24, відповідно до якого позивача повідомлено про необхідність прибуття в Україну у розпорядження директора департаменту льотної експлуатації і на протязі трьох діб з моменту закінчення відрядження доповісти відповідним посадовим особам про результати виконання виробничих завдань (т.1 а.с. 170).

04.04.2025 на адресу позивача Директором департаменту льотної експлуатації ПрАТ «Авіакомпанія «Українські вертольоти» Расторгуєвим С. було направлено лист №968/24, відповідно до якого позивача повідомлено про необхідність прибуття в Україну у розпорядження директора департаменту льотної експлуатації і на протязі трьох діб з моменту закінчення відрядження доповісти відповідним посадовим особам про результати виконання виробничих завдань (т.1 а.с. 169).

12.06.2024, 13.06.2024, 14.06.2024, 17.06.2024, 18.06.2024, 19.06.2024, 20.06.2024, 21.06.2024, 24.06.2024, 25.06.2024, 26.06.2024, 27.06.2024, 28.06.2024, 01.07.2024, 02.07.2024, 03.07.2024, 04.07.2024, 05.07.2024, 08.07.2024, 09.07.2024, 10.07.2024, 11.07.2024, 12.07.2024, 15.07.2024 відповідачем складено акти «Про відсутність на роботі командира повітряного судна загону пошуково рятувальних вертольотів департаменту льотної експлуатації ОСОБА_1 » (т.1 а.с. 97-120).

18.07.2024 головним виконавчим директором ПрАТ «Авіакомпанія «Українські вертольоти» Рудь О. було видано наказ №325 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», за змістом якого вбачається, що у зв`язку із відсутністю на робочому місці з нез`ясованих причин з 19.02.2024 командира повітряного судна загону пошуково рятувальних вертольотів департаменту льотної експлуатації ОСОБА_1 , до останнього застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з роботи за прогул без поважних причин на підставі пункту 4 частини 1 статті 40 Кодексу Законів про працю України (т.1 а.с. 171).

19.07.2024 наказом головного виконавчого директора ПрАТ «Авіакомпанія «Українські вертольоти» Рудь О. №203/к/ командира повітряного судна загону пошуково рятувальних вертольотів департаменту льотної експлуатації ОСОБА_1 звільнено 23.07.2024 за прогул без поважних причин на підставі пункту 4 частини 1 статті 40 Кодексу Законів про працю України (т.1 а.с. 172).

23.07.2024 вказані вище накази для відома та ознайомлення були направлені відповідачем на адресу ОСОБА_1 і отриманні останнім 06.08.2024 (т.1 а.с. 9).

13.12.2024 на виконання ухвали Крюківського районного суду міста Кременчука від 20.11.2024, Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України було надіслано лист №19-86787/18/24, за змістом якого вбачається що відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України громадянином України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з 18.02.2024 по 25.10.2024 в Базі даних не виявлено (т.2 а.с. 6). 

Як встановив суд першої інстанції, сторона позивача заперечує факт вчинення дисциплінарного проступку у вигляді прогулу без поважних причин, посилаючись при цьому на те, що відповідач при видачі оскаржуваних наказів не врахував пункту 4.2 трудового договору від 01.11.2022, а саме повернення позивача після закінчення відрядження до України та перебування останнього в режимі очікування.

Пунктом 1.1. трудового договору від 01.11.2022, укладеного між сторонами, визначено, що позивач зобов`язався виконувати роботу, визначену цим контрактом, а роботодавець зобов`язався виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством і угодою сторін.

Згідно пункту 1.5. вказаного трудового договору, перебуваючи на посаді, працівник зобов`язаний виконувати посадові обов`язки, визначені посадовою інструкцією, проходити обов`язкові види підготовок у затверджених навчальних організаціях (АТО), дотримуватись правил внутрішнього розпорядку та графіку роботи, вимог щодо конфіденційної інформації роботодавця, дбайливо ставитись до майна роботодавця і вживати заходів до запобігання його пошкодження, втрати, псування.

Відповідно до пункту 3.2.2 вказаного трудового договору, роботодавець має право притягувати працівника до матеріальної та/або дисциплінарної відповідальності в разі порушення ним цього контракту, вимог посадової інструкції, внутрішніх розпорядчих документів роботодавця.

На підставі пунктів 3.3.1 вказаного трудового договору, працівник зобов`язується якісно та в установлений термін виконувати роботу, покладену на нього цим контрактом та посадовою інструкцією, у цілковитій відповідності до вимог доведених роботодавцем контрактних (договірних), нормативних та спеціальних документів та розпоряджень, що регулюють діяльність персоналу роботодавця в період виконання завдань в інтересах замовника.

Згідно пункту 4.1 вказаного трудового договору, виконання працівником посадових обов`язків за цим контрактом передбачається як на території України, так і за її межами. Місце виконання працівником посадових обов`язків у відповідний проміжок часу визначається наказом роботодавця (про направлення на підготовку, про відрядження, про виконання перельотів, учбово-тренувальних польотів, про перебування в режимі очікування, чергування, інше).

Пунктом 4.1 вказаного трудового договору передбачено, що по закінченню виконання посадових обов`язків у відрядженні працівник зобов`язаний прибути в офіс Авіакомпанії для проходження відповідних процедур звітності та перевірки стану здоров`я (якщо вимагається). Вибуття працівника після завершення відрядження до місця постійного проживання для виконання посадових обов`язків в режимі очікування здійснюється за розпорядженням директора департаменту льотної експлуатації.

Відповідно до пункту 9.16 «Правил внутрішнього трудового розпорядку» ДП СК-018, затвердженого наказом ПрАТ «АК «Українські вертольоти» 01.07.2020, вбачається, що після прибуття з відрядження з місії ООН працівник після повернення з регіону виконання авіаційних робіт зобов`язаний пройти медичне обстеження не пізніше 24-х годин з моменту прибуття; протягом трьох діб повинен доповісти посадовим особам визначеним в «Листі погодження спеціаліста, що прибув з відрядження», про підсумки роботи у відрядженні (т.1 а.с. 139).

Пунктом 10.4 зазначених вище Правил, робочий час визначається з урахуванням особливостей, визначених Правилами визначення робочого часу, затверджених наказом Міністерства транспорту України №219 від 02.04.2002, та включає в себе наряду з іншим і час очікування, тобто час, протягом якого екіпаж повітряного судна перебуває у місці постійного проживання, чекаючи наступного відрядження.
Відповідно до змісту дослідженого судом першої інстанції трудового договору, укладеного між сторонами 01.11.2022, позивачем особисто у пункті 12.2 зазначено: АДРЕСА_1 , як місце постійного проживання останнього (т.1 а.с. 40).

Доказів, що ОСОБА_1 змінював зазначене у договорі місця постійного проживання або повідомляв про це відповідача, у матеріалах справи відсутні.

Суд першої інстанції встановив, що позивач не довів факт перебування у період лютого-липня 2024 в режимі очікування, оскільки дана обставина, на яку позивач посилається як на підставу задоволення позовних вимог, не доведена та спростовується наданими сторонами доказами з огляду на наступне.

По-перше: доводи позивача про те, що у лютому 2024 він повернувся до України та перебував за місцем проживання в очікуванні належних йому виплат, не відповідають дійсності і спростовується відповіддю Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформації, за змістом якої вбачається, що ОСОБА_1 у період з 18.02.2024 по 25.10.2024 на територію України не повертався.

По-друге: на виконання як наведених вище умов трудового договору, так і Правил внутрішнього трудового розпорядку ОСОБА_1 по закінченню виконання посадових обов`язків у відрядженні до офісу Авіакомпанії для проходження відповідних процедур звітності та перевірку стану здоров`я не з`явився; визначене пунктом 4.1 трудового договору розпорядження директора департаменту льотної експлуатації як підстава для знаходження працівника в режимі очікування, в матеріалах справи відсутнє.

Норми права, які застосував суд першої інстанції при вирішенні спору.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.
Згідно із пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 «Про практику застосування судами трудових спорів», при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 статті 40 Кодексу Законів про працю України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Відповідно до статті 147 Кодексу законів про працю України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Згідно зі статтею 148 Кодексу законів про працю України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Статтею 149 Кодексу законів про працю України передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, а також обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 «Про практику застосування судами трудових спорів», у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 п.1 ст. 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. 

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даного спору є: - визнаня незаконним та скасування наказу ПАТ «Авіакомпанія «Українські вертольоти»з датою підписання 18.07.2024 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», яким ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення; - визнання незаконним та скасування наказу ПАТ «Авіакомпанія «Українські вертольоти»з датою підписання 19.07.2024 «Про звільнення з роботи», яким ОСОБА_1 звільнено з посади 23.07.2024; - поновлення ОСОБА_1 на посаді командира повітряного судна загону пошуково-рятувальних вертольотів департаменту льотної експлуатації ПАТ «Авіакомпанія «Українські вертольоти» з 24.07.2024; - стягнення з ПАТ «Авіакомпанія «Українські вертольоти»на користь ОСОБА_1 середньомісячного заробітку за весь час вимушеного прогулу, який на час подачі позову становив 139 335,00 грн, з подальшим його коригуванням на час ухвалення рішення у справі. 

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Як правильно встановив суд першої інстанції, 01.11.2022 між ПрАТ «Авіакомпанія «Українські вертольоти» та ОСОБА_1 було укладено трудовий договір (контракт), згідно якого ОСОБА_1 прийнято на роботу в Департамент льотної експлуатації ПрАТ «Авіакомпанія «Українські вертольоти» на посаду командира повітряного судна (т.1 а.с. 29-40).

08.08.2023 наказом Голови Правління Генерального директора ПрАТ «Авіакомпанія «Українські вертольоти» Ткаченка В.В. №08/691 «Про відрядження льотного складу до місій ООН» командира повітряного судна загону пошуково рятувальних вертольотів департаменту льотної експлуатації ОСОБА_1 відряджено в період з 12.08.2023 до 11.11.2023 з міста Відень (Австрія) до Республіки Малі (т.1 а.с. 64-67).

15.01.2024 наказом Голови Правління Генерального директора ПрАТ «Авіакомпанія «Українські вертольоти» Ткаченка В.В. за вих. №1/50 «Про продовження термінів відрядження льотного складу» продовжено термін відрядження на 10 (десять) календарних днів з 16.01.2024 до 25.01.2024 командиру повітряного судна загону пошуково рятувальних вертольотів департаменту льотної експлуатації Шпикуляку А.В., відрядженому до Республіки Малі наказом №08/691 від 08.08.2023 (т.1 а.с. 15).

25.01.2024 наказом Голови Правління Генерального директора ПрАТ «Авіакомпанія «Українські вертольоти» Ткаченка В.В. за вих. №1/88 «Про продовження термінів відрядження льотного складу» продовжено термін відрядження на 19 (дев`ятнадцять) календарних днів з 26.01.2024 до 15.02.2024 командиру повітряного судна загону пошуково рятувальних вертольотів департаменту льотної експлуатації Шпикуляку А.В., відрядженому до Республіки Малі наказом №08/691 від 08.08.2023 (т.1 а.с. 16-23).

14.02.2024 наказом Голови Правління Генерального директора ПрАТ «Авіакомпанія «Українські вертольоти» Ткаченка В.В за №2/154 «Про продовження термінів відрядження льотного складу», із врахуванням внесених Наказом Голови Правління Генерального директора ПрАТ «Авіакомпанія «Українські вертольоти» Ткаченка В.В. за №2/235 від 29.02.2024 «Про зміни до наказів», продовжено термін відрядження на 3 (три) календарні дні з 16.02.2024 до 18.02.2024 командиру повітряного судна загону пошуково рятувальних вертольотів департаменту льотної експлуатації Шпиккляку А.В., відрядженому до Республіки Малі наказом №08/691 від 08.08.2023 (т.1 а.с. 77).

14.03.2024 на адресу позивача Директором департаменту льотної експлуатації ПрАТ «Авіакомпанія «Українські вертольоти» Расторгуєвим С. було направлено лист за вих. №28/ЛС-24, відповідно до якого позивача повідомлено про необхідність прибуття в Україну у розпорядження директора департаменту льотної експлуатації і на протязі трьох діб з моменту закінчення відрядження доповісти відповідним посадовим особам про результати виконання виробничих завдань (т.1 а.с. 170).

04.04.2025 на адресу позивача Виконавчим директором ПрАТ «Авіакомпанія «Українські вертольоти» С. Букоросом було направлено лист №968/24, відповідно до якого позивача повідомлено про необхідність прибуття в Україну у розпорядження директора департаменту льотної експлуатації і на протязі трьох діб з моменту закінчення відрядження доповісти відповідним посадовим особам про результати виконання виробничих завдань (т.1 а.с. 169).

12.06.2024, 13.06.2024, 14.06.2024, 17.06.2024, 18.06.2024, 19.06.2024, 20.06.2024, 21.06.2024, 24.06.2024, 25.06.2024, 26.06.2024, 27.06.2024, 28.06.2024, 01.07.2024, 02.07.2024, 03.07.2024, 04.07.2024, 05.07.2024, 08.07.2024, 09.07.2024, 10.07.2024, 11.07.2024, 12.07.2024, 15.07.2024 відповідачем складено акти «Про відсутність на роботі командира повітряного судна загону пошуково рятувальних вертольотів департаменту льотної експлуатації ОСОБА_1 » (т.1 а.с. 97-120).

18.07.2024 головним виконавчим директором ПрАТ «Авіакомпанія «Українські вертольоти» Рудь О. було видано наказ №325 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», за змістом якого вбачається, що у зв`язку із відсутністю на робочому місці з нез`ясованих причин з 19.02.2024 командира повітряного судна загону пошуково рятувальних вертольотів департаменту льотної експлуатації ОСОБА_1 , до останнього застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з роботи за прогул без поважних причин на підставі пункту 4 частини 1 статті 40 Кодексу Законів про працю України (т.1 а.с. 171).

19.07.2024 наказом головного виконавчого директора ПрАТ «Авіакомпанія «Українські вертольоти» Рудь О. №203/к/ командира повітряного судна загону пошуково рятувальних вертольотів департаменту льотної експлуатації ОСОБА_1 звільнено 23.07.2024 за прогул без поважних причин на підставі пункту 4 частини 1 статті 40 Кодексу Законів про працю України (т.1 а.с. 172).

23.07.2024 вказані вище накази для відома та ознайомлення були направлені відповідачем на адресу ОСОБА_1 і отриманні останнім 06.08.2024 (т.1 а.с. 9).

З відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від №19-86787/18/24 вбачається, що відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України громадянином України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з 18.02.2024 по 25.10.2024 в Базі даних не виявлено (т.2 а.с. 6).

Згідно зобов`язання ОСОБА_1 від 28.10.2022, надане ПрАТ «Авіакомпанія Українські вертольоти», командир повітряного судна ОСОБА_1 , відбуваючи у відрядження, на виконання Законів України «Про правовий режим воєнного стану», «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», Указу Президента «Про введення воєнного стану в Україні» та керуючись Роз`ясненням Державної прикордонної служби України від 17.03.20233 №23-6855/0/6-22-Вих «Щодо порядку організації виїзду за кордон на період дії правового режиму воєнного стану», після закінчення терміну відрядження зобов`язувався повернутися на територію України у розпорядження директора департаменту «Авіакомпанії «Українські вертольоти». ОСОБА_1 зобов`язувався негайно повернутися на територію України у випадку виклику або у разі припинення відрядження або відкликання його із відрядження за розпорядженям керівництва компанії (т.1 а.с. 173).

Відмовляючи у позові з підстав того, що ОСОБА_1 після закінчення відрядження у лютому 2024 в Україну за місцем очікування не повернувся, по закінченню виконання посадових обов`язків у відрядженні до офісу Авіакомпанії для проходження відповідних процедур звітності та перевірку стану здоров`я не з`явився, а визначене пунктом 4.1 трудового договору розпорядження директора департаменту льотної експлуатації для вибуття працівника після завершення відрядження до місця постійного проживання для виконання посадових обов`язків в режимі очікування, як підстава для знаходження працівника в режимі очікування, у матеріалах справи відсутнє, чим допустив прогул з 19 лютого по 15 липня 2024 без поважних причин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність законних підстав для задоволення позову.

Судом першої інстанції достовірно встановлено, що ОСОБА_1 після закінчення відрядження 19.02.2024 в Україну не повернувся; до офісу Авіакомпанії для проходження відповідних процедур звітності та перевірку стану здоров`я не з`явився; за місцем очікування у період з 19 лютого по 15 липня 2024 був відсутній без поважних причин, оскільки згідно трудового договору, укладеного між сторонами 01.11.2022, місцем його постійного проживання є адреса: АДРЕСА_1 , (т.1 а.с. 40), що є саме місцем очікування, тобто у відповідності до пункту 10.4 «Правил внутрішнього трудового розпорядку» ДП СК-018, затверджених наказом ПрАТ «АК «Українські вертольоти» 01.07.2020, є місцем, протягом якого екіпаж повітряного судна перебуває у місці постійного проживання, чекаючи наступного відрядження; у вказаний період з 19 лютого по 15 липня 2024 перебував за межами України на власний розсуд, не маючи спеціального розпорядження директора департаменту льотної експлуатації.

Позивач не надав суду належних та допустимих доказів на спростування факту відсутності його в Україні з 19.02.2024 по 15.07.2024 та факту неприбуття 19.02.2024 до офісу Авіакомпанії. 

Як правильно вказав суд першої інстанції, продовження терміну перебування позивача у відрядженні до 18.02.2024 замість строку до 15.02.2014 (за наказом від 29.02.2024) не впливає на вирішення спору, оскільки попереднім наказом Голови Правління Генерального директора ПрАТ «Авіакомпанія «Українські вертольоти» Ткаченка В.В. від 25.01.2024 за вих. №1/88 «Про продовження термінів відрядження льотного складу» також було продовжено термін відрядження на 19 календарних днів з 26.01.2024 до 15.02.2024 командиру повітряного судна загону пошуково рятувальних вертольотів департаменту льотної експлуатації ОСОБА_1 , відрядженому до Республіки Малі наказом №08/691 від 08.08.2023 (т.1 а.с. 16-23), проте ОСОБА_1 після 15 чи 19 лютого 2024 в Україну не повернувся. 

Таким чином, виходячи з наданих сторонами доказів, які містяться у матеріалах справи, також беручи до уваги те, що предметом апеляційного перегляду є законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову у позові. 

Доводи апеляційної скарги про те, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення (стаття 147 КЗпП України), то ці доводи не заслуговують на увагу та не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки як за наказом від 18.07.2024 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» притягнуто ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення, так і за наказом від 19.07.2024 «Про звільнення з роботи», яким ОСОБА_1 звільнено з посади з 23.07.2024, застосовано до ОСОБА_1 одне дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з роботи за вчинення дисциплінарного порушення у вигляді прогулу у період з 19.02.2024 по 15.07.2024 без поважних причин.

Доводи апеляційної скарги про те, що всупереч вимогам чинного КзпП України позивача намагаються притягнути до дисциплінарної відповідальності, про що він не знав, що ніяких пояснень з цього приводу у нього ніхто не просив, хоча роботодавець мав зажадати від нього такі пояснень, то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки позивачу достовірно було відомо (в т.ч. згідно зобов`язання від 28.10.2022), що після закінчення відрядження 19.02.2024 він має повернутися в Україну до місця очікування, яким є його місце постійного проживання, а також на протязі трьох діб з моменту закінчення відрядження прибути до офісу Авіакомпанії з доповіддю відповідним посадовим особам про результати виконання виробничих завдань, пройти медичне обстеження, подати доповідь про підсумки роботи у відрядженні та подати звітність. При цьому, як вбачається із переписки у застосунку VIBER, 18.02.2024 позивач повідомив, що «в планах немає перетину кордону України» (т.1 а.с. 155). Оскільки позивач перебував за межами України, відповідач був позбавлений можливості відібрати у нього пояснення особисто, як це передбачено нормами КЗпП України. Із переписки у застосунку VIBER слідує, що позивач після 19.02.2024 мав намір провести відпустку із сім`єю в Європі, тому не повертався в Україну.

Доводи апеляційної скарги про те, що у серпні 2023 позивач отримав наказ про відрядження до республіки Малі, який неодноразово продовжувався, що через деякий час відповідач взагалі перестав виплачувати йому будь-які кошти, що він неодноразово спілкувався у телефонному режимі з приводу виплати йому коштів, відрядних, за час очікування тощо, то ці доводи не впливають на законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції, оскільки зазначене не стосується обставин вчинення позивачем прогулу як дисциплінарного проступку, за який він звільнений з роботи.

Доводи апеляційної скарги про те, що про листи від 14.03.2024 № 28/ЛС-24 та від 04.04.2024 № 968/24, у яких позивачу пропонувалося прибути до України у розпорядження директора департаменту льотної експлуатації і на протязі трьох діб з моменту закінчення відрядження доповісти відповідним посадовим особам про результати виконання виробничих завдань, позивач не отримував і про їх існування він довідався вже після того, як його було звільнено з посади, то ці доводи також не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки позивач повинен був усвідомлювати, що він перебуває у трудових відносинах з відповідачем, що по 18.02.2024 він перебував у відрядженні, а з 19.02.2024 він повинен повернутися в Україну та пройти відповідну процедуру після повернення з відрядження, тому факт отримання/неотримання позивачем листів від відповідача не впливає на вирішення спору по суті.

Доводи апеляційної скарги про те, що згідно п.10.4 Правил внутрішнього трудового розпорядку, затверджених наказом ПрАТ АК «Українські вертольоти» від 30.04.2020 № 74, до робочого часу лінійних працівників (до яких належить і посада позивача) зараховується у, тім числі, час очікування польоту без надання належних умов для відпочинку і час очікування, протягом якого екіпаж перебуває у місці постійного проживання, очікуючи наступного відрядження (вступу у контракт), що за умовами трудового договору позивача з відповідачем передбачалася, зокрема, можливість перебування позивача поза межами офісів, місій та інших службових приміщень і територій, що перебувають у власності або віданні відповідача, в режимі очікування наступного відрядження, що, власне, і робив позивач, то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки дійсно згідно п.10.4 вказаних Правил, часом очікування є час, протягом якого екіпаж ПС перебуває у місці постійного проживання, чекаючи наступного відрядженя (вступу в контракт) (т.1 а.с. 142), куди позивач після 19.02.2024 не прибув (АДРЕСА_1 ), як місце постійного проживання останнього (т.1 а.с. 40). Позивач не надав суду доказів свого перебування з 19.02.2024 за місцем очікування. Позивач вказує, що він перебував за місцем постійного проживання, що не підтверджується матеріалами справи, то виникає питання, чому він не з`явився до офісу відповідача після відрядження для проходження відповідної процедури, якщо мав намір продовжувати трудову діяльність у відповідача та не мав наміру звільнятися з роботи.

Доводи апеляційної скарги про те, що акти про відсутність позивача на роботі відповідач почав складати лише протягом червня-липня 2024, тобто, період з 19.02.2024 по червень 2024 не зафіксований та не задокументований відповідачем як час прогулу позивача, то ці доводи не заслуговувють на увагу, оскільки позивач не заперечує факт своєї відсутності з 19.02.2024 за місцем очікування, тобто за місцем свого постійного проживання. Належних та допустимих доказів того, що з 19.02.2024 перебував в Україні за місцем постійного проживання він не надав суду, до офісу відповідача після 19.02.2024 позивач не прибув.

Доводи апеляційної скарги про те, що саме відсутність вимоги відповідача до позивача надати такі пояснення і сприймалася позивачем як правомірність його дій у трудових стосунках з відповідачем, що якби відповідач сам дотримався п.13.3 Правил і зажадав від позивача пояснень, давши, таким чином позивачу зрозуміти, що той порушує трудову дисципліну, то тоді б і дії позивача були б зовсім іншими, то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки позивач повинен був усвідомлювати своє перебування у трудових відносинах з відповідачем, обумовлених трудовим договором (контрактом) від 01.11.2022 (т.1 а.с. 29-40) та Правилами внутрішнього трудового розпорядку, затвердженими наказом ПрАТ АК «Українські вертольоти» від 30.04.2020 № 74 (т.1 а.с. 127-149), та повинен був передбачати, що у разі порушення трудової дисципліни він може понести дисциплінарну відповідальність. Пункт 13.3 Правил передбачає, що до накладення стягнення від порушника повинні бути витребувані письмові пояснення. Відмова працівника надати пояснення не може бути підставою для не застосування стягнення. 

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не звернув увагу, що наказ про відрядження до 18.02.2025 видано 29.02.2024, а саме на те, що це сталося вже поза межами строку, на який, нібито, продовжувалося відрядження, то ці доводи не заслуговують на увагу та не впливають на вирішення спору, оскільки позивачем не заперечується факт перебування у відрядженні до 18.02.2024, як слідує із переписки, про що зазначалося вище.

Доводи апеляційнлї скарги про те, що суд першої інстанції не звернув увагу та не надав оцінку тому, що згідно оскаржуваного наказу відповідач вважав безпідставним прогул ще з 19.02.2024, що є необгрунтованими висновки суду про доведеність факту перебування позивача за кордоном, оскільки відповідь ДПСУ не є єдиним належним та допустимим доказом щодо місця знаходження позивача, що наказ про продовження відрядження до 18.02.2024 коригувався наказом від 29.02.2024, то ці доводи також не заслуговують на увагу, оскільки позивача наказом від 19.07.2024 звільнено з роботи за прогули з 19.02.2024 по 15.07.2024 без поважних причин. По справі вбачається, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів того, що він з 19.02.2024 перебував в Україні за місцем свого постійного проживання, тобто за місцем очікування. Довідку ДПСУ сторона позивача не спростувала. Коригування наказу про продовження відрядження до 18.02.2024 не впливає на фактичні обставини справи, оскільки сторонами спору не заперечується факт перебування позивача у відрядженні до 18.02.2024.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно вважав належним та допустимим доказом надану стороною відповідача ксерокопію, нібито, листування позивача з відповідачем у застосунку Вайбер, то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки перебування позивача за межами України унеможливлювало спілкування відповідача безпосередньо з позивачем, а зміст наданої переписки підтверджує факт спілкування саме між сторонами спору, виходячи із запитань про оплату праці, строку закінчення відрядження, проведення розрахунку тощо.

Інші доводи апеляційної скарги також не заслуговують на увагу та не дають підстав для скасування судового рішення, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки усім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції. 

З врахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavinandothersv. Ukraine, №4909/04, § 58).

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. 

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 – 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, - 
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Гонтаря Валерія Миколайовича – залишити без задоволення.

Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 06 червня 2025 року – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Повний текст постанови складено 19 січня 2026 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов