Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
 	610/931/24 2/610/18/2026 27 січня 2026 року	

Балаклійський районний суд Харківської області у складі:

судді: Стригуненка В.М. 
за участю
секретаря: Ворони І.О., 

розглянувши у місті Балаклія Ізюмського району Харківської області у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації в порядку поділу майна подружжя,

в с т а н о в и в:

Позивач просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошову компенсацію її частки у майні, яке набуло статусу спільної сумісної власності подружжя, в розмірі 1/2 частки вартості відчуженого транспортного засобу - автомобіля TOYOTA CAMRY, 2007 року випуску, VIN НОМЕР_1 , в сумі 220780 гривень та судові витрати. 

Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначила, що з 15.12.1989 по 28.09.2023 вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, у період якого в 2020 році вони придбали вищевказаний транспортний засіб, який є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та який було зареєстровано за відповідачем. В липні 2023 року відповідач без її згоди та відома відчужив вказаний автомобіль на користь третьої особи, а саме перереєстрував його на нового власника ОСОБА_3 . Позивач стверджує, що автомобіль було продано не в інтересах сім`ї, тобто кошти від його продажу не було витрачено на потреби сім`ї та їй особисто відповідач також не надавав цих коштів. Більш того про відчуження спірного автомобіля позивач дізналась тільки після розірвання шлюбу. При цьому відповідач у добровільному порядку не бажає сплатити їй грошові кошти в якості компенсації ринкової вартості 1/2 частки автомобіля. Тому, враховуючи не спростовану презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, позивач просить стягнути з відповідача, у порядку поділу, компенсацію вартості її ідеальної частки відчуженого без її згоди автомобіля, яка їй належала в ньому (а.с. 2-5).

28.01.2025 відповідач у своїй заяві заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що він, перебуваючи у шлюбі з позивачем, продав спірний автомобіль з її згоди, бо йому були потрібні кошти на лікування та реабілітацію. На момент продажу автомобіля у нього був пробіг 700000 км, на кузові були вм`ятини та подряпини, ходова частина була зношена, двигун та коробка передач потребували капітального ремонту, рульовий механізм був зношений, як і шини, протектор яких був 1 мм, електронні прилади постійно виходили з ладу. Тому під час продажу автомобіля його вартість оцінили в 49000 грн. Вважає, що 25.03.2024 ніякої оцінки автомобіля не було, оскільки автомобіль вже належав іншій особі, тому інформаційну довідку про розмір середньої ринкової вартості автомобіля вона купила (а.с. 51).

Ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 21.04.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання (а.с. 55).
10.06.2025 позивач надала суду копію свідоцтва про шлюб з ОСОБА_4 від 21.01.2025, згідно з яким позивач ОСОБА_5 змінила прізвище на " ОСОБА_6 ", та копію паспорта на ОСОБА_7 (а.с. 62, 63, 64). 

03.09.2025 від відповідача надійшла заява, в якій зазначив, що позов не визнає, так як він самостійно заробляв гроші за кордоном, де був у 2018, 2019 та 2021 роках, і за ці гроші придбав спірний транспортний засіб. Також вказав, що позивач неодноразово псувала спірний автомобіль, тому по його кузову були подряпини та вм`ятини, з приводу чого він неодноразово звертався в с-щі Донець до дільничого ОСОБА_8 (а.с. 86).

Ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 25.09.2025 закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду (а.с. 101).

25.11.2025 та 26.11.2025 від ОСОБА_2 на електронну пошту суду надійшли заяви, в яких, зокрема, позов не визнав, оскільки позивач не вкладала кошти у придбання спірного транспортного засобу, як і в його ремонт і обслуговування. Посилався на те, що самостійно заробляв гроші за кордоном у США у 2018, 2019 та 2021 роках, фарбував будинки і за ці гроші придбав транспортний засіб. Вказав, що його зять ОСОБА_9 , який є громадянином США та там проживає, писав розписки і дарував йому ці кошти безповоротно, за що він йому допомагав. Однак його квартиру розбили і всі розписки згоріли. Його пошкоджене майно зареєстровано у "Дії". До того ж ОСОБА_5 неодноразово шкодила автомобіль, тому по його кузову були подряпини і вм`ятини. Він неодноразово з цього приводу звертався до дільничого с-ща Донець Ізюмського району Харківської області ОСОБА_8 . Інформаційну довідку про ринкову вартість спірного автомобіля не визнав, оскільки оцінку автомобіля ніхто не проводив, позивач просто купила цю довідку. На момент продажу автомобіля він перебував у неналежному стані: пробіг 700000 км, протектор шин 1 мм, двигун потребував ремонту, автоматична коробка передач також потребувала ремонту, підвіска розбита, рульовий механізм зношений, електронні прилади потребували перевірки, переднє скло розбите, кузов був у подряпинах та вм`ятинах, тому її оцінили у 49000 грн. Просив не стягувати з нього судові витрати, так як в Німеччині він не працює у зв`язку з погіршенням здоров`я, живе лише на свою пенсію, якої вистачає тільки на продукти харчування (а.с. 113, 123-128). 
Разом з заявами надав суду документи, зміст яких неможливо дослідити, оскільки одні нечитабельні, а інші складені іноземною мовою. Лише з деяких документів вдалося встановити, що це довідки з клініки "HELIOS" від 07.10.2025 та 24.10.2025 щодо обстеження відповідача (а.с. 114-117, 119-122).

01.12.2025 відповідач через електронний суд подав клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи з метою встановлення реальної ринкової вартості автомобіля на момент його продажу у 2023 році з урахуванням фактичного технічного стану, наявних пошкоджень, пробігу, фотоматеріалів, договору купівлі-продажу та ринкових цін по Україні. Також просив витребувати з ВП № 1 Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області матеріали перевірки за фактом пошкодження спірного автомобіля TOYOTA CAMRY позивачем та її співмешканцем, складеними працівниками поліції, які за його викликом приїжджали на місце події та зафіксували пошкодження автомобіля (а.с. 129-131, 132-133).
Ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 02.12.2025 вказані клопотання було залишено без розгляду (а.с. 145-146).

Також, у своїй заяві від 28.11.2025 відповідач просив визнати кошти, отримані як подарунок від родичів, особистою приватною власністю. Так, у 2018 та 2019 роках, перебуваючи у США він отримав від свого родича – зятя грошові кошти у подарунок: у 2018 році – 3000 доларів США, у 2019 році – 5000 доларів США. Зятем були складені відповідні розписки про безповоротне дарування коштів. Оригінали цих розписок були втрачені у 2022 році внаслідок бойових дій в Україні, оскільки його будинок, у якому він проживав, знаходився у зоні активних бойових дій і був зруйнований. У результаті цього його майно, включно з документами, які підтверджували факт дарування грошових коштів, було повністю втрачено. Відновити зазначені розписки неможливо, оскільки їхні оригінали були фізично знищенні разом із житлом. Вказані кошти були ним використані виключно на придбання спірного автомобіля. Тому вважає, що автомобіль був куплений на кошти, що є його особистою приватною власністю, а отже не є спільним майном подружжя, тому не може бути предметом поділу майна і позивач не може претендувати на його 1/2 частку (а.с. 134-135, 136-137).
01.12.2025 надав суду скріншоти подібних автомобілів як його з оголошень в інтернеті, з зазначенням їх ціни (а.с. 138-142).

08.12.2025 від відповідача до суду знову надійшли клопотання, аналогічні раніше поданим, в яких він знову просив про витребування тих самих доказів та призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи, які вже ухвалою суду від 02.12.2025 було залишено без розгляду, тобто вирішено питання щодо них. При цьому, питання щодо поновлення процесуального строку відповідачем не ініційовано. Натомість ще раз просив визнати грошові кошти, отримані від його зятя, як подарунок, його особистою приватною власністю та визнати, що автомобіль був придбаний не за спільні кошти подружжя, а за його особисті (а.с. 150-160). 

У своїй заяві від 26.11.2025 відповідач просив забезпечити йому доступ до всіх доказів, поданих іншою стороною, забезпечити можливість ознайомлення з матеріалами справи, надсилати всі документи по справі на вказану ним електронну адресу (а.с. 118, 156-157). 
Судом було забезпечене таке право відповідача, після чого він мав можливість ознайомитися з матеріалами справи у своєму електронному кабінеті через "Електронний суд" та в разі незгоди з ними, подати суду відповідні заперечення, однак цього не зробив.

Позивач просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Заперечувала проти задоволення заявлених відповідачем клопотань. Стверджувала, що спірний автомобіль було придбано за їхні спільні кошти, тому він є спільною сумісною власністю подружжя, на поділі якого вона наполягає та просить виплатити їй компенсацію вартості 1/2 частки цього майна (а.с. 162).
Відповідач неодноразово просив розглянути справу за його відсутності, оскільки перебуває за кордоном у Німеччині, куди виїхав 14.02.2025, проти задоволення позову заперечував (а.с. 53, 86, 160).

Судом встановлені такі обставини і визначені відповідні до них правовідносини.

На підставі свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого 28.09.2023 Балаклійським ВДРАЦС в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, а/з № 19, шлюб між сторонами, зареєстрований 15.12.1989 у виконкомі Артемівської міської ради Дзержинська Донецької області, було розірвано 28.09.2023 (а.с. 9, 10).

Згідно з довідкою від 01.02.2022 про реєстрацію місця проживання за відомостями відділу реєстрації місця проживання Торецької МВЦА Бахмутського району Донецької області відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 54).

З відповіді Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській області (філія ГСЦ) від 11.03.2024 вбачається, що згідно з даними Єдиного державного реєстру МВС на ім`я ОСОБА_2 у період з 15.12.1989 по 28.09.2023 було зареєстровано та відчужено такі транспортні засоби: 
27.12.2014 вторинна реєстрація за ОСОБА_2 транспортного засобу CHERY AMULET 1597 (2007), придбаного в торговельній організації,
19.09.2020 перереєстрація транспортного засобу CHERY AMULET 1597 (2007) на нового власника ОСОБА_10 по договору, укладеному в ТСЦ,
28.08.2020 перереєстрація транспортного засобу TOYOTA CAMRY 2362 (2007) на нового власника ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу,
13.07.2023 перереєстрація транспортного засобу TOYOTA CAMRY 2362 (2007) на нового власника ОСОБА_3 по договору, укладеному в ТСЦ (а.с. 11). 

За клопотанням позивача ухвалою суду від 10.06.2025 з Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумській областях (філія ГСЦ МВС) було витребувано належним чином засвідчені правовстановлюючі документи, а саме договори купівлі-продажу транспортного засобу - автомобілю TOYOTA CAMRY, 2007 року випуску, VIN НОМЕР_1 , з яких вбачається, що:
13.07.2023 ОСОБА_2 продав ОСОБА_3 автомобіль за домовленістю сторін за 49000 грн;
14.03.2024 ОСОБА_3 продала автомобіль знову ОСОБА_2 за домовленістю сторін за 49000 грн;
28.01.2025 ОСОБА_2 вже продав автомобіль ОСОБА_11 за домовленістю сторін за 350000 грн (а.с. 52, 76-83).

Отже, спірний автомобіль був придбаний сторонами та відчужений відповідачем у період шлюбу. 

З індивідуальних відомостей про застраховану особу, які містяться в Пенсійному фонді України щодо позивача ОСОБА_5 , встановлено, що вона постійно отримувала дохід з 2003 року до 2021 рік включно (а.с. 97-100).

З копії паспорта громадянина України відповідача для виїзду за кордон вбачається, що він неодноразово виїздив за кордон, однак через погану якість сторінки не можливо достовірно встановити у яких саме роках. З паспорту встановлено, що йому надавалась віза в США у 2018, 2019 та 2021 роках (а.с. 87-89).

Відповідно до інформаційної довідки від 25.03.2024 про розмір середньої ринкової вартості рухомого майна – транспортного засобу TOYOTA CAMRY, 2362 куб. см, 2007 року випуску, VIN код НОМЕР_1 на замовлення сторони позивача було проведено оцінку вказаного автомобілю, згідно якої вартість продажу транспортного засобу в середньому становить 441560 грн (а.с. 12-14).

За частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 ЦК України).

Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

За ч. 2-3 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно із ч. 1 ст. 70 СК України в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилами ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю (частина сьома статті 57 СК України).

Водночас відповідно до частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. 

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Подібні правові висновки містяться у постановах Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц, від 19 травня 2021 року у справі № 203/284/17, від 04 серпня 2021 року у справі № 553/2152/19, від 11 жовтня 2023 року у справі № 756/8056/19 (провадження № 14-94цс21).
Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, для подружжя передбачено презумпцію спільності права власності. Ця презумпція може бути спростована й жінка та (або) чоловік можуть оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку.
Той з подружжя, який заявляє про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних, достовірних та допустимих доказів.
Відповідні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 24 травня 2023 року у справі № 278/2482/21 провадження № 61-12736св22, від 16 січня 2023 року у справі № 754/3132/16-ц провадження № 61-5956св22).
Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.
Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована.
Якщо ж заява одного з подружжя про те, що річ була куплена за її особисті кошти, не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною.
Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя (постанова Верховного Суду від 12 січня 2022 рок у справі № 646/7463/16-ц), постанова Верховного Суду від 06 січня 2025 року справа № 357/1662/23).
Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Сторона позивача зазначала, що під час перебування у шлюбі вони купили автомобіль, право власності на який оформили за чоловіком, при цьому вона вважала цей автомобіль об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Оспорюючи поширення правового режиму спільного сумісного майна на спірне рухоме майно, ОСОБА_2 посилався на те, що спірний автомобіль є його особистою приватною власністю, оскільки був куплений за його особисті кошти, які він заробив за кордоном.

Судом встановлено, що дійсно, перебуваючи у шлюбі, відповідач їздив за кордон, однак з наданих відповідачем документів, в тому числі, закордонного паспорту не вбачається, що він працював за кордоном, отримував там дохід, суми доходу, що саме за ці кошти придбав автомобіль. 

Тобто надані стороною відповідача докази не дають достатніх підстав для висновку, що спірний автомобіль придбаний за рахунок особисто зароблений ним коштів, які все одно були б об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Також посилався на придбання спірного автомобіля за подаровані йому зятем 8000 доларів США, про що було складено відповідні розписки, однак суду їх надати не зміг, бо їх було фізично знищено разом із його житлом, яке зруйновано.

03.11.2025 до суду поштою надійшла заява (пояснення свідка) ОСОБА_12 , який підтверджує, що його родич ОСОБА_2 перебував за кордоном у 2018 році, у 2019 році у США у своїх дітей та онуків, він допомагав своєму зятю, який за це давав йому грошові кошти. Після повернення в Україну він за власні кошти придбав транспортний засіб – автомобіль TOYOTA CAMRY реєстраційний номер НОМЕР_2 . Вказав, що ці обставини йому відомі особисто (а.с. 110).
Однак суд не бере вказані пояснення до уваги, як доказ, оскільки докази у справі надаються сторонами, при цьому пояснення надані особою, яка не має процесуального статусу по цій справі, сторони не заявляли клопотання про його допит, як свідка, у підготовчому провадженні, поважних причин цьому наведено не було. 

Тобто ця інформація відома лише зі слів відповідача.

Отже посилання відповідача про придбання спірного автомобіля за власні, подаровані йому кошти є безпідставним, оскільки не підтверджено жодними належними та допустимими доказами.

За змістом частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (ведення домашнього господарства, догляд за дітьми) самостійного заробітку (доходу). 

Позивачем було надано індивідуальні відомості про застраховану особу, з яких вбачається, що позивач з 2003 року до 2021 року, у період шлюбу, постійно отримувала дохід, натомість відповідачем не було надано жодних доказів, які б підтверджували його дохід у вказаний період або відсутність у нього доходу з поважних причин. 

Частиною 1 статті 70 СК України та абз. 1 ч. 2 ст. 372 ЦК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Однак вказаних обставин судом встановлено не було. Посилання відповідача на неодноразове псування спірного автомобіля жодними належними та допустимими доказами не підтверджено.
Натомість встановлено, що до придбання автомобілю сторони більше 30 років перебували у шлюбі та вели спільний бюджет, протилежного не доведено. 

При розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя (жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі) встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Більше того, відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна (пункт 70 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц (провадження № 14-22цс20)).

Відповідач не спростував презумпцію спільності права власності подружжя на спірне майно, не надав належних доказів на підтвердження доводів про те, що на придбання зазначеного спірного автомобіля були надані його особисті кошти, враховуючи, що дохід, який отримувало подружжя, є їх спільною сумісною власністю.

Таким чином, автомобіль TOYOTA CAMRY, 2007 року випуску підлягає визнанню об`єктом спільної сумісної власності сторін, як подружжя, оскільки придбаний ними в період шлюбу за спільні кошти, незалежно від того, що право власності на нього зареєстровано за відповідачем. Спірне рухоме майно належить сторонами в рівних частках. Підстав для відступлення від принципу рівності часток подружжя в спільному майні суд не встановив.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Оскільки спірний автомобіль в період шлюбу було відчужено відповідачем без її згоди, позивач просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошову компенсацію в розмірі 1/2 частки вартості відчуженого транспортного засобу в сумі 220780 грн. 

Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частини перша, друга, четверта статті 65 СК України).
У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
Подібний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 20 грудня 2023 року у справі № 127/21002/21 (провадження № 61-5340св23), від 24 травня 2023 року у справі № 278/2482/21 (провадження № 61-12736св22).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19 (провадження № 14-40цс21), постанові Верховного Суду України від 24 травня 2023 року справа № 278/2482/21 (провадження № 61-12736св22) зроблено висновок, що у разі, якщо сторона договору або інша особа (зацікавлена особа) хоче отримати еквівалент вартості майна, яке було відчужено без її згоди, вона має право подати позов про стягнення компенсації в розмірі частки відчуженого спільного майна, що є ефективним способом захисту без визнання правочину недійсним та застосування реституції. У цьому випадку важливим є встановлення на час вирішення спору ринкової вартості спільного майна, яке було відчужено, а у разі неможливості визначення такої вартості саме цього майна – ринкової вартості майна, подібного за якостями (технічними характеристиками) до відчуженого.
Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Матеріали справи містять докази, які підтверджують відчуження ОСОБА_2 на користь третьої особи спірного автомобіля, зокрема, копію договору купівлі-продажу від 13.07.2023, відповідно до якого спірний автомобіль було продано за 49000 грн.
При цьому позивач зазначала, що своєї згоди на продаж 13.07.2023 спірного автомобіля не надавала і коштів від його реалізації не отримувала.

Встановлено також, що спірний автомобіль було знову придбано відповідачем 14.03.2024, тобто вже після розірвання шлюбу між сторонами, у тієї ж третьої особи, якій він його продав, та за таку саму суму грошових коштів (49000 грн), що може свідчити про недобросовісність відповідача та вчинення таких дій з метою уникнення поділу автомобіля, який повторно було придбано відповідачем після розірвання шлюбу.

Вказані вище обставини свідчать про те, що спірний автомобіль було відчужено відповідачем без згоди позивачки.
Відповідач не довів, що кошти від продажу транспортного засобу використані в інтересах сім`ї, а доведення цієї обставини є його процесуальним обов`язком відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України.

Доводи відповідача про те, що спірний автомобіль було продано за згодою позивача, суд не бере до уваги, так як доказів на їх підтвердження відповідач не надав, враховуючи заперечення позивача проти цього.

Таким чином, судом встановлено, що сторони придбали спірний автомобіль під час перебування у зареєстрованому шлюбі, однак відповідач розпорядився ним на власний розсуд без згоди позивача та не довів належними доказами використання отриманих від продажу коштів в інтересах сім`ї, тому суд дійшов висновку про те, що позивач має право на грошову компенсацію половини вартості спірного транспортного засобу.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 20 грудня 2023 року у справі № 127/21002/21 (провадження № 61-5340св23), від 24 травня 2023 року у справі № 278/2482/21 (провадження № 61-12736св22), від 16 січня 2023 року у справі № 754/3132/16-ц (провадження № 61-5956св22).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19 (провадження № 14-40цс21) зазначено, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції іншому з подружжя (співвласнику) у зв`язку з припиненням його права на спільне майно. При цьому вартість майна, що підлягає поділу, у разі недосягнення згоди між подружжям, визначається на час розгляду справи, а не на час продажу майна одним з подружжя проти волі іншого. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18).
Таким чином, з метою захисту порушеного права власності одного з подружжя при відчуженні іншим з подружжя спільного майна без отримання відповідної згоди, визначаючи розмір грошової компенсації частини вартості спірного майна, стягненню у вигляді компенсації підлягає дійсна (ринкова) вартість відчуженого майна або ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи.
Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідач у своїх запереченнях стверджує, що автомобіль було продано за 49000 грн відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу від 13.07.2023 за домовленістю сторін у зв`язку з його поганим технічним станом та пошкодженням автомобілю позивачем, на підтвердження чого надав лише договір купівлі-продажу від 13.07.2023. Доказів неналежного технічного стану транспортного засобу та пошкодження його позивачем суду надано не було.

Однак суд не погоджується з доводами відповідача про те, що слід брати до уваги вартість спірного транспортного засобу, зазначену в договорі купівлі-продажу, яка становить 49000 грн, оскільки, як зазначається у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19, у разі відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, слід визначити ринкову вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Вартість майна, що підлягає поділу, у разі недосягнення згоди між подружжям визначається на час розгляду справи, а не на час продажу майна одним із подружжя проти волі іншого (аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц, провадження № 61-9018сво18), від 04 жовтня 2023 року у справі № 345/2224/20 (провадження № 61-5915св22).

В договорі купівлі-продажу спірного автомобіля його ціна визначається за згодою сторін, яка може не відповідати його дійсній вартості, а також на момент поділу майна вартість автомобіля може змінитися, а тому суд не може взяти її до уваги, так як під час вирішення спору суд зобов`язаний врахувати дійсну його вартість.

Тим більш з договору купівлі-продажу спірного автомобіля від 28.01.2025 вбачається, що відповідач після повторного придбання спірного автомобіля після розірвання шлюбу знову продав його, але вже не за 49000 грн, а за 350000 грн. 

Звертаючись до суду з позовом, позивач на обґрунтування вартості спірного автомобіля надала інформаційну довідку від 25.03.2024 про розмір середньої ринкової вартості рухомого майна – спірного транспортного засобу, відповідно до якого вартість продажу транспортного засобу в середньому становить 441560 грн. Оцінювач, що проводив аналіз ринку пропозиції продажу, виходив з даних, наданих замовником.
Інформаційна довідка складена і підписана оцінювачем, який безпосередньо проводив оцінку з урахуванням вимог Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", і скріплена печаткою та підписом суб`єкта оціночної діяльності.

Правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів визначені Законом України від 12 липня 2001 року № 2658-III "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" (далі - Закон № 2658-III).
Згідно з ч. 4 ст. 3 Закону № 2658-III процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна.
Водночас звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності – суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності (частина перша статті 12 Закону № 2658-III).

Відповідач не погодився з визначеною в інформаційній довідці вартістю майна, вважаючи цю довідку не належним доказом, оскільки оцінку автомобіля ніхто не проводив, позивач просто купила цю довідку, проте доказів цьому не надав. 

Позивач вжила всіх можливих заходів для доведення дійсної вартості спірного автомобіля, тоді як інша сторона не надала належних та допустимих доказів на підтвердження вартості транспортного засобу на час вирішення спору і не спростувала визначений у висновку оцінювача розмір ринкової вартості спірного майна.

Клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи відповідачем було заявлене під час судового розгляду справи, після закриття підготовчого засідання, тому його було залишено без розгляду, оскільки з таким клопотанням відповідач мав право звернутися під час підготовчого засідання. Водночас, питання щодо поновлення процесуального строку відповідачем не було ініційовано. 

З урахуванням наведеного, а також того, що позивач виконала свій процесуальний обов`язок доказування - надала суду докази, що підтверджують середньостатистичну ринкову вартість подібного за своїми технічними характеристиками автомобіля , а відповідач жодного доказу на підтвердження вартості відчуженого ним транспортного засобу на час вирішення спору не надав, його клопотання про призначення відповідної судової товарознавчої експертизи для визначення такої вартості було подано з пропуском строку для його подання, суд вважає, що саме ринкова вартість автомобіля, вказана в інформаційній довідці оцінювача, підлягає врахуванню під час визначення належного розміру компенсації за належну їй частку у спільному майні подружжя.
Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 07 квітня 2021 року у справі № 402/849/18 (провадження № 61-8383св19), від 24 травня 2023 року у справі № 278/2482/21 (провадження № 61-12736св22).
Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином з відповідач на користь позивачки слід стягнути грошову компенсацію вартості 1/2 частини спірного автомобіля в межах заявлених позовних вимог.

Внаслідок задоволення позову судові витрати зі сплати судового збору за подання до суду позовної заяви покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України,

у х в а л и в:

1)Позов задовольнити повністю.

2)Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 НОМЕР_3 гривень компенсації вартості її частки автомобіля TOYOTA CAMRY, 2007 року випуску, VIN НОМЕР_1 , що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

3)Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2207,80 судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду через Балаклійський районний суд Харківської області шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_4 .
Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване фактичне місце проживання: АДРЕСА_4 , рнокпп НОМЕР_5 .

Суддя Стригуненко В.М.