Справа №295/17364/25
2/295/1147/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2026 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:
головуючого - судді Перекупка І.Г.
при секретарі судового засідання Конончук Ю.О.
за участю представника позивача Галагуз Д.М.
представника третьої особи Баб`яка М.М.
розглянувши у підготовчому засіданні в м. Житомирі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом представника ОСОБА_1 – адвоката Галагуз Дарини Миколаївни до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Служба (управління) у справах дітей Житомирської міської ради про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

05.12.2025 представниця позивачки подала до Богунського районного суду м. Житомира позовну заяву, в якій просить: визначити місце проживання неповнолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини усіх її доходів, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту подачі позову та до досягнення дитиною повноліття; судові витрати стягнути з відповідача.
В обґрунтування позову зазначає, що позивачка з 06.07.2021 перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який 01.12.2025 рішенням суду було розірвано. Від шлюбу мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Підставами розлучення стало погіршення стосунків між сторонами, та прояви агресії з боку відповідача по відношенню до дитини та позивачки. Відповідач систематично ініціює сварки та конфлікти з позивачкою, погрожує по телефону застосуванням насильства, відібранням дитини, пише вкрай образливі та неправдиві повідомлення, навіть приходить до ліцею, де навчається син, влаштовуючи неприємні ситуації, порушуючи навчальний процес. Така поведінка відповідача негативно впливає на ставлення до нього сина. Крім того, існує обґрунтоване побоювання (через погрози самого відповідача) щодо можливого незаконного вивезення дитини за межі України, оскільки він є громадянином країни-агресора, отримує військову пенсію з російської федерації, хоча досить тривалий час проживає в Україні. Встановлення місця проживання дитини саме з матір`ю, а також стягнення з відповідача аліментів, є обґрунтованим заходом для створення стабільного, безпечного та сприятливого середовища для виховання дитини та захисту її прав і законних інтересів. Визначення місця проживання дитини з матір`ю надасть можливість матері вирішувати ряд питань в інтересах дитини без необхідності розшукування та отримання згоди батька, який, як зазначалося вище, є іноземцем та в будь-який час може виїхати з України. Наразі саме позивачка займається вихованням та забезпеченням сина ОСОБА_4 , спілкується з вчителями та цікавиться навчанням та справами дитини. Саме Позивачка на даний час приймає усі заходи, необхідні для забезпечення належного та необхідного рівня життя дитини, опікується його здоров`ям, забезпеченням навчальним приладдям, одягом, їжею, оплатою стільникового зв`язку та всіма іншими потребами.

17.12.2025 на виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України на адресу суду надійшла інформація про зареєстроване місце проживання відповідача.
Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира від 18.12.2025 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання на 16.01.2026 о 09:30 год.
13.01.2026 представником Служби (управління) у справах дітей Житомирської міської ради подано до суду висновок виконавчого комітету Житомирської міської ради від 07.01.2026 № 10 «Про затвердження висновку щодо визначення місця проживання ОСОБА_3 ».
Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира від 16.01.2026 закрито підготовче засідання та призначено справу до рогляду.
В судовому засіданні представниця позивачки підтримала позовні вимоги в повному обсязі, не заперечувала щодо винесення заочного рішення.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, правом подання відзиву не скористався, інших заяв, клопотань не подав, тому відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Представник Служби (управління) у справах дітей Житомирської міської ради підтримав позовні вимоги в повному обсязі.
Частина 1 ст. 280 ЦПК України встановлює, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що 06.07.2021 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був зареєстрований шлюб, актовий запис №914, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. Прізвище дружини після укладення шлюбу « ОСОБА_5 ».
Від шлюбу мають спільну дитину – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження.
Відповідно до копії витягу з реєстру територіальної громади № 2025/016694312 від 11.11.2025, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 23.01.2020 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно до копії характеристики виданої директором ліцею № 5 міста Житомира, ОСОБА_6 навчається в Ліцеї № 5 міста Житомира з 01 вересня 2023 року. Під час навчання у закладі зарекомендував себе як дисциплінований учень. Має навчальні досягнення достатнього та середнього рівня. Навчається не в повну міру, потребує постійного контролю. Навчальний матеріал в межах навчальної програми засвоює, проте особливого інтересу до навчання не виявляє. Кращі здібності має до вивчення всесвіту. До виконання громадських доручень ставиться сумлінно. Правила поведінки майже не порушує, але на зауваження вчителя реагує. ОСОБА_4 - комунікабельний, має гарні стосунки з однокласниками. Ввічливий, доброзичливий, з повагою ставиться до старших. Бере участь в позакласній роботі. ОСОБА_4 завжди охайний, доглянутий. Має всі необхідні речі для навчання. Вихованням дитини займається мати ОСОБА_1 . Підтримує тісний зв`язок з класним керівником, іншими вчителями. Завжди цікавиться навчанням, справами дитини. Відвідує батьківські збори.
Відповідно до висновку виконавчого комітету Житомирської міської ради від 07.01.2026 № 10 «Про затвердження висновку щодо визначення місця проживання ОСОБА_3 », виконавчий комітет Житомирської міської ради, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 .
Відповідно до висновку щодо доцільності визначення місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 з метою з`ясування його думки щодо визначення місця проживання дитини з одним із батьків, направлено лист за місцем його проживання ( АДРЕСА_2 ), у якому повідомлено про час та дату засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Житомирської міської ради щодо розгляду вказаного питання, запропоновано взяти участь у роботі, а за відсутності такої можливості надати пояснення щодо визначення місця проживання сина ОСОБА_4 з матір`ю. На вказаний лист ОСОБА_2 не відреагував, письмових пояснень не надав. ОСОБА_6 повідомив, що бажає проживати з матір`ю, не заперечує щодо спілкування та побачень з батьком
Частиною першою статті 18 СК України передбачено, що кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу.
Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом.
Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.
Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові (постанова Верховного Суду від 15.08.2019 у справі № 1340/4630/18).
Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СКУкраїни передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.
Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Суд – це фактично останній інструмент, який підлягає використанню при вирішенні сімейних спорів, коли спір неможливо вирішити іншим шляхом. І суд може задовольнити позов у справі щодо дитини лише тоді, коли дійде висновку, що це є необхідним і корисним для інтересів та благополуччя дитини.
Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.
Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
Відповідно до частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів.
Статтею 27 Конвенції про права дитини, яку ратифіковано Постановою ВР№ 789ХІІ від 27.02.91 року (далі - Конвенція), передбачено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно вимог ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини (Конвенції), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ст. 180 СК України).
Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.
Законом України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років – 2817,00 грн; дітей віком від 6 до 18 років – 3512,00 грн.
При цьому, відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 1 - 4 ст. 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи наведене, а також виходячи з того, що сторони повинні забезпечити дитині належний рівень життя, необхідний і достатній для її нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, виходячи з рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, встановленого прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд задовольняє позовні вимоги частково та стягує з відповідача на утримання дитини аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але неменше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, має бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року).
На підставі ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.
Позивач звільнена від сплати судового збору, відповідно положень п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».
Відповідно ч. 5 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
При подачі позову до суду, позивачкою сплачено судовий збір в розмірі 1211,20 грн, згідно квитанції № 3224-1495-7198-9121 від 11.11.2025.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1211,20 грн.
Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1211, 20 грн.
Таким чином, із урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки позивачкою створені всі умови для проживання, виховання та розвитку дитини, дитина мешкає з позивачкою, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 95, 133, 141, 211, 247, 258, 259, 263-265, 258, 273, 280, 354, 430 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги представника ОСОБА_1 – адвоката Галагуз Дарини Миколаївни до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Служба (управління) у справах дітей Житомирської міської ради про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, задовольнити.
Визначити місце проживання неповнолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини усіх її доходів, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.12.2025 та до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 1211,20 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн.
Рішення може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено з загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Відомості щодо учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Представниця позивачки: адвокат Галагуз Дарина Миколаївна, АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , наявний електронний кабінет.
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Третя особа: Служба (управління) у справах дітей Житомирської міської ради, місцезнаходження: м. Житомир, м-н ім. С.П. Корольова, 4/2, ЄДРПОУ 04053625, наявний електронний кабінет.

Суддя І.Г. Перекупка